Справа № 372/5419/25
Провадження № 2-з-70/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Обухів

Суддя Обухівського районного суду Київської області Рабчун Р.О., розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви позову в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення відомостей та/або змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити будь-які реєстраційні дії відносно Товариства обмеженою відповідальністю «ГУД ВУД АЛЬЯНС» (код в ), що стосуватимуться його учасника - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Київ, 30 вересня 2003 року, РНОКПП: НОМЕР_2 ), частка якого в статутному капіталі ТОВ «ГУД ВУД АЛЬЯНС» становить 50% зокрема, але не виключно, щодо виключення такого учасника (засновника), внесення змін до відомостей про такого учасника (засновника), а також щодо зміни розміру статутного капіталу та внесення змін до статуту ТОВ «ГУД ВУД АЛЬЯНС, до набрання законної сили судовим рішенням по справі.

Заявник мотивує свою заяву тим, що 15.05.2025 року між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ГУД ВУД АЛЬЯНС», згідно з яким відповідач зобов`язався продати позивачу належну йому частку у вказаному товаристві у розмірі 50% статутного капіталу, номінальною вартістю 8 000 000 гривень.

Відповідно до пункту 1.1. Попереднього договору купівлі-продажу частки передбачено, що основний договір (договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ГУД ВУД АЛЬЯНС» буде укладено у строк до 15 червня 2025 року.

В п. 6.2. Попереднього договору купівлі-продажу частки сторони домовились, що у випадку відмови (ухилення) Продавця (Відповідача) від укладання Основного договору купівлі-продажу у визначений цим Договором строк без поважних причин,

Покупець має право звернути стягнення на частку Продавця (Відповідача) в статутному капіталі Товариства в судовому порядку. Заявник належним чином виконав свої зобов`язання за Попереднім договором купівлі-продажу частки та сплатив Відповідачу погоджену сторонами ціну, що підтверджується розпискою Відповідача від 05.06.2025.

Однак, ОСОБА_2 ухилився від укладання Основного договору, чим порушив умови попереднього договору купівлі-продажу частки та права Заявника, як потенційного покупця частки ТОВ «ГУД ВУД АЛЬЯНС». Тому заявник був вимушений звернутись до суду.

Розгляд заяви здійснюється без виклику сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову, суд дійшов до висновку, що заяву про забезпечення позову подано без додержання правил підсудності.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до положень ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що належать до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України, за змістом п. 3, 4, 15 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Водночас, суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №916/2813/18, суд касаційної інстанції вказав, що аналізуючи положення п. 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 03.11.2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20) дійшла висновку, що справи в спорах щодо правочинів незалежно від їх суб`єктного складу, що стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, підлягають розгляду господарськими судами. Винятком є спори щодо таких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Як убачається зі змісту заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник у подальшому має намір звернутися до суду з позовом про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі.

Оцінюючи наведені обставини у сукупності з положеннями ЦПК України та приписами ст. 20 ГПК України, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини за своєю правовою природою мають ознаки корпоративних, оскільки безпосередньо стосуються розпорядження корпоративними правами учасника юридичної особи, а не цивільних правовідносин у їх класичному розумінні.

Відтак, вимоги зобов`язати укласти договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі, та відповідна заява про забезпечення позову до подання позовної заяви підлягають розгляду саме у порядку господарського судочинства. Такий висновок узгоджується з приписами п. 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України, відповідно до якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з правочинів щодо часток у статутному капіталі юридичної особи.

Таким чином суд вважає, що заявником у даному разі помилково подано заяву про забезпечення позову до Обухівського районного суду Київської області.

При цьому, суд зауважує, що оскільки процесуальним законом прямо не передбачено, яке процесуальне рішення має прийняти суд у даному випадку, то суд, застосовуючи аналогію закону, що регулює подібні процесуальні питання.

Суд виходить з того, що ст. 32 ЦПК України передбачено можливість передачі на розгляд іншому суду (за підсудністю) цивільної справи, але процесуальний закон не передбачає передачі заяви про забезпечення позову на розгляд іншому суду в іншому судочинстві, тому відсутні підстави для застосування положень ст. 32 ЦПК України для подальшого руху вказаної заяви.

Суд також враховує, що заява про забезпечення позову є заявою термінового розгляду і тому її передача на розгляд іншого суду в порядку ст. 32 ЦПК України суперечила б самій меті даного звернення.

Таким чином, застосовуючи у даному разі аналогію процесуального закону, судом приймається рішення про повернення даної заяви заявнику без розгляду і роз`яснює йому право звернутись із заявою про забезпечення позову до суду, якому предметно підсудний майбутній позов, який забезпечується.

Відповідно до п. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

З огляду на викладене, слід повернути заяву про забезпечення позову.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 149-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Р.О. Рабчун