КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/6795/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/6124/24-ц

26 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кафідової О.В.

суддів: Оніщука М.І.

Шебуєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Каченюк Олега Ігоровича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - гарант» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційний витрат,-

в с т а н о в и в:

29 квітня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача пені за весь час прострочки виконання грошових зобов`язань в розмірі 12 792, 99 грн., трьох відсотків річних 2 427,00 грн., інфляційних втрат 11 861,69 грн та судових витрат.

В обґрунтування позову посилається на те, що 15 грудня 2020 року о 21 год.10 хв. в м. Києві сталась ДТП у якій позивачу було завдано матеріальний збиток внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу з вини ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Chevrolet Nubira, д.н.з. НОМЕР_1 .

Зазначає, що вина ОСОБА_2 встановлена постановою Деснянського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року по справі № 754/17500/20. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Позивачкою було замовлено проведення авто-товарознавчого експертного дослідження колісного транспортного засобу, за результатами якого було складеного висновок № 222-1 від 08 березня 2021 року. Відповідно до висновку № 222-1 експертного авто-товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 08 березня 2021 року, виконаного судовим експертом Вартаняном Ю.Н., вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 75 298, 65 гривень. 22 квітня 2021 року страховиком було здійснено страхове відшкодування у розмірі 35 011,72 грн. Не погоджуючись із виплаченою сумою відшкодування, потерпіла звернулася зі скаргою від 10червня 2021 року до Національного Банку України як до органу регулювання ринків фінансових послуг.

Вказує на те, що Національним Банком України було надіслано лист від 16 липня 2021 року № 14-0004/64378, y якому зазначалося, що страховиком було замовлено оцінку з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу у суб`єкта оціночної діяльності, TОВ «Партнер-Консалт». Відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження № ЦВ/20/8917 від 24 червня 2021 року, розмір матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу складає: 63 466,59 грн., з урахуванням ПДВ на вартість матеріалів та складових. Нa підставі оцінки, яку замовив сам страховик, останній здійснив доплату страхового відшкодування, яка була визначена страховиком наступним чином: 63 466,59 грн.(вартість матеріального збитку) - 9 090,99 грн. (ПДВ) - 35 011,72 грн. (попередня виплата страхового відшкодування) = 19 363,88 грн. Не погоджуючись і з цією сумою, оскільки вона не була рівною тій сумі, яка визначена висновком № 222-1, складеного експертом Ю.Н. Вартаняном, потерпіла звернулась до cyдy.

Під час розгляду справи № 754/12008/21 було призначено i проведено судову авто-товарознавчу експертизу, за результатами якої (згідно висновку експерта № CE-19/111-23/1887-AB вiд 06 червня 2023 poкy), pозмір матеріального збитку, завданий потерпілій було визначено у розмірі 86 230,58 грн.

Вказує на те, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від15 серпня 2023 pоку (справа № 754/12008/21) позовні вимоги (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) було задоволено. Стягнуто, зокрема, суму страхового відшкодування в розмірі 30 854,98 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року дане рішення залишено бeз змін.

Звертає увагу суду на те, що рішення суду першої інстанції було виконано страховиком 08 березня 2024 року.

Вважає, що оскільки страхове відшкодування потерпілому в належному розмірі було здійснене відповідачем лише 08 березня 2024 року, то позивач має право на відшкодування пені за весь час прострочки виконання грошових зобов`язань в розмірі 12 792, 99 грн., трьох відсотків річних 2 427,00 грн., інфляційних втрат 11 861,69 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - гарант» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційний витрат - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року, 11 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Каченюк О.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з самого початку процедури відшкодування, ОСОБА_1 не погоджувалась із сумою відшкодування, визначеною страховиком. Про це свідчать дії, вжиті потерпілою. А саме те, що вона не зазначала конкретну суму відшкодування в заяві про страхове відшкодування, не підписувала жодних погоджень суми виплати. Звернулась зі скаргою до контролюючого органу - Національного банку України.

Вказує, що з боку потерпілої було подано висновок експерта, підготовлений на її замовлення, відповідно до якого встановлено суму завданого збитку та належного відшкодування.

Зазначає, що в даному випадку був наявний спір саме про розмір страхового відшкодування, а отже, саме судова автотоварознавча експертиза і є тим інструментом, який (при наявності двох протилежних документів на підтвердження суми відшкодування) може бути покладений судом в основу встановлення вірної суми відшкодування.

Звертає увагу суду, що страховик не вживав жодних заходів щодо врегулювання спірних правовідносин, хоча і визнав неправомірність первинно виплаченої суми (доплативши кошти після скарги до НБУ), був обізнаний про більшу суму збитку (розраховану експертом за замовленням потерпілої) та отримав претензію у вигляді позовної заяви про стягнення коштів.

На думку апелянта, посилання відповідача у відзиві на форс-мажорні обставини, спростовуються позицією Верховного суду, з якої вбачається, що лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність у нього форс-мажорних обставин - Постанова ВС від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання; той факт, що ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію Російської Федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань - Постанова від 29.06.2023 у справі № 922/999/22.

Лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин - постанова Верховного Суду від 13.12.2023р. у справі №922/193/23.

Також, апелянт зазначає, що відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

22 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - гарант» - Бітнер Н.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій остання вказувала наступне.

15.12.2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «CHEVROLET Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням - ОСОБА_2 та транспортного засобу «MERCEDES-BENZ C 250D» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням - ОСОБА_3

28.12.2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» отримало, засобами поштового зв`язку, повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування від позивача.

На виконання вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Відповідачем було розпочато розслідування обставин настання події, яка має ознаки страхового випадку, в рамках якого здійснено всі необхідні дії, направлені на визначення розміру завданих збитків та своєчасне здійснення страхового відшкодування, після чого - 22.04.2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило страхове відшкодування у розмірі - 35 011,72 грн. на користь позивача.

Надалі, ОСОБА_1 не погодившись з розміром отриманого страхового відшкодування визначеним було подано скаргу на ТДВ СК «Альфа-Гарант» до Національного Банку України.

Отримавши запит з НБУ, щодо перевірки страхової справи ТДВ СК «Альфа-Гарант» було подано заяву до ТОВ «Партнер-Консалт», з метою визначення вартості матеріального збитку. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № ЦВ/20/8917 від 24.06.2021 року - вартість матеріального збитку, власнику автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням фізичного зносу запчастин, становить - 63 466,59 грн. з врахуванням 20 % ПДВ.

24.06.2021 року Товариством було здійснено доплату до страхового яка склала - 19 363,88 грн.

Також, на виконання п. 36.5, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було сплачено пеню, в розмірі - 964,65 грн., з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування.

ТДВ СК «Альфа-Гарант» належним чином та в повному обсязі виконало свої зобов`язання за полісом № АО/2827525, сплативши ОСОБА_1 страхове відшкодування у загальному розмірі - 54 375,60 грн.

Крім того, зазначає, що відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Отже, аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями, перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення.

Позивач зазначає нарахування пені з 01.03.2023 року, отже - останнім днем нарахування пені могло бути - 29.02.2024 року та відповідно, останнім днем звернення з позовною вимогою про стягнення пені або з уточненням позовних вимог про стягнення пені також є - 29.02.2024 року.

Тобто, позивач мав би до 29.02.2024 року звернутись до суду з позовом про стягнення з Товариства пені, проте не зробив цього, натомість звернувся до суду зі спливом річного строку - 23.04.2024 року.

Разом з тим зазначає, що введення на території України з 24.02.22 воєнного стану, який на теперішній час (станом на дату розгляду справи) не припинено (продовжено на підставі відповідних Указів Президента України), є загальновідомим фактом, а також те, що зазначені форс-мажорні обставини підтверджено відповідним рішенням ТПП України, вважає, що в даному випадку є безпідставним нарахування штрафних санкцій починаючи з 24.02.2022 року та такі вимоги задоволенню не підлягають.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05 грудня 2020 року о 21 год. 10 хв. в м. Києві по бул. Верховної Ради, 34 сталась ДТП, внаслідок чого було завдано матеріальний збиток ОСОБА_1 , якій пошкоджено належний їй транспортний засіб Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 з вини ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Chevrolet Nubira, д.н.з. НОМЕР_1 .

Вина ОСОБА_2 встановлена постановою Деснянського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року по справі № 754/17500/20. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідальність власника транспортного засобу Chevrolet Nubira, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/2827525.

22 квітня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено страхове відшкодування у розмірі 35 011,72 грн.

Не погоджуючись із виплаченою сумою відшкодування ОСОБА_1 звернулася зі скаргою від 10.06.2021 року до Національного Банку України як до органу регулювання ринків фінансових послуг.

Національним Банком України було надіслано лист від 16.07.2021 № 14-0004/64378, у якому зазначалося, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» було замовлено оцінку з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , як власнику пошкодженого транспортного засобу у суб`єкта оціночної діяльності, ТОВ «Партнер-Консалт». Відповідно до Висновку автотоварознавчого дослідження № ЦВ/20/8917 від 24.06.2021, розмір матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу складає 63 466,59 грн., з урахуванням ПДВ на вартість матеріалів та складових.

Доплата страхового відшкодування була визначена ТДВ СК «Альфа-Гарант» наступним чином: 63 466,59 грн. (вартість матеріального збитку) - 9 090,99 грн. (ПДВ) - 35 011,72 грн. (попередня виплата страхового відшкодування) = 19 363,88 грн.

24 червня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснив доплату страхового відшкодування в розмірі 19 363,89 грн., а також пеню за затримку виплати відшкодування, загалом 54 375, 60 грн.

Позивачем було замовлено проведення автотоварознавчого експертного дослідження колісного транспортного засобу, за результатами якого було складеного висновок № 222-1 від 08 березня 2021 року.

Відповідно до висновку № 222-1 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, виконаного судовим експертом Вартаняном Ю.Н., вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 75 298, 65 грн.

Оскільки, в справі наявні два документи про оцінку збитку, які відрізняються між собою, ухвалою суду призначено автотоварознавчу експертизу.

За результатами судової автотоварознавчої експертизи, згідно висновку експерта №СЕ-19/111-23/1887-АВ від 06 червня 2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz С250», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яке сталась 15 грудня 2020 року, станом на дату ДТП, складала 86 230,58 грн.

При поданні позовної заяви позивачка посилалась на суму 75 298,65 грн., а згідно висновку експерта сума становить 86 230,58 грн., таким чином, позивач уточнивши позовні вимоги просила стягнути в розмірі 30 854, 98 грн. в рахунок відшкодування шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 30 854,98 грн., судовий збір в розмірі 908 грн., витрати на правову допомого в розмірі 8 500 грн., та витрати із проведення експертного дослідження у розмірі 3 165 грн.

Вказане судове рішення набрало законної сили 29 лютого 2024 року.

07 березня 2024 року відповідачем добровільно перераховано на рахунок позивача недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 30 854,98 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - гарант» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційний витрат, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивач має довести вину страховика у невиплаті йому страхового відшкодування у тому розмірі, який він вважав необхідним для повного відшкодування шкоди відповідно до висновку експертного дослідження №СЕ-19/111-23/1887-АВ від 06 червня 2023 року. Такі обставини позивач не довів.

З огляду на недоведеність позивачем вини страховика у суду першої інстанції відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 12 792 грн 99 коп. на підставі ст.992 ЦК України та пункту 36.5 ст.36 Закону, а також відсутні підстави для стягнення трьох процентів річних у розмірі 2 427 грн 00 коп. та інфляційних втрат у розмірі 11 861 грн 69 коп. за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (ст.625 ЦК України).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15, провадження № 14-68цс18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, провадження № 12-14гс18, зазначила, що положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ЦК України).

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто, відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовними вимогами до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - гарант» про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних витрат, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідачем кошти були сплачені із пропущенням строків, відведених законодавством.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач має довести вину страховика у прострочці виплати страхового відшкодування. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2020 о 21.10 год. в м. Києві сталась ДТП у якій позивачу було завдано матеріальний збиток внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу з вини ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Chevrolet Nubira, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відтак, зважаючи на положення абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», кінцевим строком для здійснення страхового відшкодування внаслідок пошкодження при ДТП від 15.12.2020 року транспортного засобу Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , було 15 березня 2021 року.

Однак, лише 22 квітня 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - гарант» здійснило оплату відшкодування у розмірі 35 011 грн. 72 коп., 24 червня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснив оплату страхового відшкодування в розмірі 19 363 грн. 89 коп., а також пеню за затримку виплати відшкодування, загалом 54 375 грн. 60 коп. та 08 березня 2024 року відповідачем добровільно перераховано на рахунок позивача недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 30 854 грн. 98 коп.

Враховуючи викладене, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування поза 90-денним терміном з моменту подачі позивачем заяви про виплату відшкодування.

Таким чином, відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, отже наявні підстави для стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження 61-23871св18), від 30 жовтня 2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження 61-23763св18) та від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження 61-913св17).

Так, в позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідача пеню за період з 01 березня 2023 року по 29 лютого 2024 року та 3% річних та інфляційні витрати з 17 липня 2021 року по 29 лютого 2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 01.03.2023 року по 29.02.2024 року заборгованість по недоплаченому страховому відшкодуванню становила 30 854 грн. 98 коп., а відтак, пеня нараховується на вказану суму.

Розрахунок суми пені здійснюється за формулою: Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення.

З 01.03.2023 - 27.07.2023 : 25,00 (облікова ставка НБУ) 30 854,98 (Сума боргу) x (2 x 25,00 : 365) x 149 днів (прострочення) : 100 = 6 297,80 грн.

З 28.07.2023 - 14.09.2023 : 22,00 (облікова ставка НБУ) 30 854,98 (Сума боргу) x (2 x 22,00 : 365) x 49 днів (прострочення) : 100= 1 822,56 грн.

З 15.09.2023 - 26.10.2023 : 20,00 (облікова ставка НБУ) 30 854,98 (Сума боргу) x (2 x 20,00 : 365) x 42 днів (прострочення) : 100= 1 420,17 грн.

З 27.10.2023 - 14.12.2023 : 16,00 (облікова ставка НБУ) 30 854,98 (Сума боргу) x (2 x 16,00 : 365) x 49 днів (прострочення) : 100= 1 325,50 грн.

З 15.12.2023 - 31.12.2023 : 15,00 (облікова ставка НБУ) 30 854,98 (Сума боргу) x (2 x 15,00 : 365) x 17 днів (прострочення) : 100= 431,12 грн.

З 01.01.2024 - 29.02.2024 : 15,00 (облікова ставка НБУ) 30 854,98 (Сума боргу) x (2 x 15,00 : 366 ) x 60 днів (прострочення) : 100= 1 517,46 грн.

Всього штрафних санкцій: = 12 814 грн. 61 коп., проте в позовній заяві позивач просить стягнути на її користь пеню у розмірі 12 792 грн. 99 коп., а тому до стягнення підлягають пеня заявлена позивачем.

Крім того, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 3% річних за період з 17.07.2021 року по 29.02.2024 року в загальному розмірі 2 427 грн.

Колегія суддів здійснила розрахунок 3 % річних за наступною формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

За період з 17/07/2021 до 31/12/2023 на суму 30 854,00 x 3 % x 898 : 365 : 100 = 2 277,28 грн.

За період з 01/01/2024 до 29/02/2024 на суму 30 854,00 x 3 % x 60 : 366 : 100 = 151,74 грн.

Всього штрафних санкцій: 2 429,02 грн., проте в позовній заяві позивач просить стягнути на її користь 3% річних у розмірі 2 427 грн., а тому до стягнення підлягають 3 % річних заявлених позивачем.

Також, ОСОБА_1 просила стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» інфляційні втрати за період з серпня 2021 року по лютий 2024 року в загальному розмірі 11 861 грн. 69 коп.

Колегія суддів здійснила розрахунок інфляційних втрат за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

За період з серпня 2021 року по лютий 2024 року на суму 30 854 грн. (Останній період IIc (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) = 1.38444593

Інфляційне збільшення: 30 854,00 x 1.38444593 - 30 854,00 = 11 861,69 грн.

Загальна сума інфляційних втрат становить 11 861,69 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 11 861,69 грн., 3% річних у розмірі 2 427 грн. та пеня у розмірі 12 792 грн.99 коп.

А відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 211 грн. 20 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, сплата якого підтверджується квитанцією про сплату судового збору та 1 816 грн. 80 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції, сплата якого підтверджується квитанцією про сплату судового збору.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Каченюк Олега Ігоровича - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - гарант» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційний витрат - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - гарант» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 11 861 грн. 69 коп., 3% річних у розмірі 2 427 грн. та пеня у розмірі 12 792 грн. 99 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - гарант» на користь ОСОБА_1 - 1 211 грн. 20 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 816 грн. 80 коп. судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий Судді: