РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретар судового засідання Сербін Г.Б.

Справа № 458/303/24

Провадження №2/458/14/2025

Сторони в справі:

позивач ОСОБА_1

представник позивача Герасимчук О.О.

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача Желізко В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним,

встановив:

21.03.2024 позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Герасимчук О.О. через сиситему "Електронний суд" подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою від 01.09.2023 в сумі 9000,00 доларів США та судові витрати.

25.04.2024 відповідач ОСОБА_4 через свого представника адвоката Желізко В.Р. засобами поштового зв`язку подала зустрічну позовну заяву про визнання правочину недійсним.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги за первісним позовом.

01.08.2020 між сторонами був укладений шлюб. 02.08.2023 відповідач звернулася до Турківського районного суду Львівської області з позовною заявою про розірвання шлюбу. Після цього, відповідач звернулася до позивача з проханням дати їй в борг 9000,00 доларів США для особистих потреб. Позивач погодився, однак відповідної суми коштів у нього не було, тому він позичив кошти в сумі 9000,00 доларів США строком на 6 місяців в свого брата ОСОБА_4 , про що 28.08.2023 написав розписку. Отримавши кошти від ОСОБА_4 позивач надав їх у борг відповідачу з умовою, що вона йому поверне кошти, а він їх поверне своєму брату. 01.09.2023 відповідач ОСОБА_2 особисто підписала розписку про те, що отримала в позику грошові кошти у сумі 9000,00 доларів США з терміном повернення до 01.03.2024. У розписці відповідач вказала, що цією розпискою вона підтверджує факт отримання 01.09.2023 від ОСОБА_1 зазначеної вище суми позики. Грошових коштів за борговою розпискою відповідач не повернула, тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за борговою розпискою від 01.09.2023 в сумі 9000,00 доларів США.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву не подала. Звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним. Вважає, що розписка є фіктивною, оскільки жодних коштів вона не отримувала, а підписати спірну розписку її змусив позивач під психологічним тиском та погрозами.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги за зустрічним позовом.

Сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.08.2020 до 15.12.2023. Відповідач ОСОБА_1 в січні 2023 року поїхав в Республіку Чехія на заробітки. На початку липня 2023 відповідач попросив її написати розписку про те, що вона, начебто, позичила в його брата ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 9000,00 доларів США. При цьому, відповідач їй пояснив, що жодних коштів вона ні отримувати, ні повертати вона не буде. У кінці липня на початку серпня 2023 року ОСОБА_2 дізналася про те, що її чоловік зрадив подружній вірності, а тому 02.08.2023 вона подала позов до суду про розірвання їх шлюбу. Однак, 19.08.2023 позивач поїхала до відповідача в Республіку Чехія, де вони проживали як подружжя. 25.08.2023 вона повернулася в Україну, подала заяву до суду про надання терміну на примирення, оскільки вони мали намір зберегти сім`ю. Після цього, ОСОБА_1 в телефонній розмові попросив її написати ще одну розписку про позику вже в нього грошових коштів в сумі 9000,00 доларів США і щоб розписка була датована 01.09.2023. Вона відмовилась, після чого ОСОБА_1 почав чинити на неї тиск та вимагав написати розписку. Сподіваючись на те, що після підписання розписки, яку вимагав ОСОБА_1 , можна буде вести мову про взаємну довіру і знову спробувати налагодити стосунки, вона врешті погодилася виконати вказану вимогу чоловіка і в середині жовтня 2023 року пішла за вказаною її чоловіком адресою, де незнайомий їй чоловік надав для підпису надруковану з використанням оргтехніки розписку, в якій було вказано про те, що 01.09.2023 року ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_1 9000,00 доларів США. Однак, після підписання цієї розписки поведінка ОСОБА_1 змінилася, він не хотів зберегти сім`ю і наполягав на пришвидшенні розлучення. Вважає, що відповідач переслідував мету отримати від неї кошти, вдався до обману та чинення на неї психологічного та морального тиску. Вказаними діями ОСОБА_1 намагався надати грошової вартості своїй фізичній праці, яку він виконував під час проведення ремонтних робіт за місцем їх спільного проживання під час перебування з нею у шлюбі та стягнути з неї ці кошти. Стверджує, що 01.09.2023 у с. Явора Самбірського району Львівської області вона не отримувала від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 9000,00 доларів США, ОСОБА_1 перебуває за кордоном, а спірну розписку підписала під психологічним тиском та погрозами з боку ОСОБА_1 .

Позиція відповідача за зустрічним позовом.

Відповідач відзиву на зустрічну позовну заяву не подав.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Герасимчук О.О. заперечив проти зустрічної позовної заяви, просив відмовити в задоволенні цього позову.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Суд своєю ухвалою від 25.03.2024 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання.

25.04.2024 відповідач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Желізко В.Р. засобами поштового зв`язку подала заяву про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову та зустрічну позовну заяву про визнання правочину недійсним.

Суд своєю ухвалою від 13.05.2024 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним прийняв до розгляду та об`єднав в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

13.05.2024 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Желізко В.Р. через підсистему "Електронний суд" подав заяву про поновлення процесуального строку на подання клопотання про витребування доказів у справі, клопотання про виклик в судове засідання свідків, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

21.05.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Герасимчук О.О. подав клопотання про долучення доказів.

Суд своєю ухвалою від 06.06.2024 призначив у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив експертам Львівського НДІСЕ. Провадження у справі суд зупинив на час проведення експертизи.

02.07.2024 на адресу суду надійшов лист в.о.директора Львівського НДІСЕ Міністерства юстиції України Н.Хомич від 28.06.2024 №5358/07/вих.-24/ЛЕП про усунення протягом 30 календарних днів перешкод, пов`язаних з неможливістю проведення експертизи.

Для вирішення питання щодо усунення вказаних вище недоліків, забезпечення подальшого виконання ухвали суду про призначення експертизи в справі, суд своєю ухвалою від 16.07.2024 поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання.

19.07.2024 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Желізко В.Р. подав клопотання про витребування доказів.

Суд своєю ухвалою від 19.07.2024 зобов`язав позивача ОСОБА_1 надати суду перелік об`єктів дослідження та перелік зразків для порівняльного дослідження із зазначенням їх індивідуальних ознак.

24.07.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Герасимчук О.О. подав клопотання про надання додаткового строку для виконання вимог ухвали суду від 19.07.2024.

Суд своєю ухвалою від 25.07.2024 задоволив клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Герасимчука О.О. про продовження процесуального строку.

14.08.2024 позивач ОСОБА_1 подав клопотання про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду від 19.07.2024.

Суд своєю ухвалою від 20.08.2024 витребував докази в справі.

Суд своєю ухвалою від 20.08.2024 надіслав експертам Львівського НДІСЕ для виконання ухвалу суду від 06.06.2024 про призначення судової почеркознавчої експертизи. Надав в розпорядження експертів матеріали цивільної справи № 458/303/24 в одному томі, в яких містяться оригінали об`єктів дослідження.

24.09.2024 на адресу суду надійшла відповідь ПрАТ «ВФ Україна» від 05.09.2024 № OUT-GD-2411449/KI на виконання вимог ухвали суду від 20.08.2024.

09.10.2024 та 29.10.2024 на адресу суду надійшла відповідь Держприкордонслужби від 07.10.2024 №19-68793/18/24-Вих на виконання вимог ухвали суду від 20.08.2024.

02.12.2024 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Желізко В.Р. через підсистему "Електронний суд" подав клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи експертами Львівського НДЕКЦ МВС України.

03.12.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Герасимчук О.О. через підсистему "Електронний суд" подав заперечення на клопотання від 02.12.2024.

16.12.2024 на адресу суду надійшов лист директора Львівського НДІСЕ Міністерства юстиції України М. Зелінської №10085/07/вих-24/ЛЕП від 10.12.2024 про залишення ухвали суду без виконання, одночасно повернуто матеріали цивільної справи № 458/303/24.

Суд своєю ухвалою від 16.12.2024 поновив провадження у справі, призначив підготовче засідання.

Суд своєю ухвалою від 14.01.2025 задоволив частково клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Желізко В.Р. в частині зміни експертної установи. Проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 06.06.2024 в цивільній справі №458/303/24 доручив експертам Львівського НДЕКЦ МВС України.

14.02.2025 на адресу суду надійшло клопотання судового експерта Львівського НДЕКЦ МВС України П.В. Тугай від 11.02.2025 № СЕ-19/114-25/3042-ПЧ/КЛ про надання додаткових зразків в цивільній справі №458/303/24, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи.

Для вирішення клопотання експерта, забезпечення подальшого виконання ухвали суду про призначення експертизи в справі, суд своєю ухвалою від 17.02.2025 поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання.

Суд своєю ухвалою від 26.02.2025 зобов`язав позивача ОСОБА_1 надати суду додаткові зразки підписів.

25.03.2025 на виконання вимог ухвали від 26.02.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Герасимчук О.О. подав клопотання про долучення доказів.

Ухвалою суду від 25.03.2025 надіслано експертам Львівського НДЕКЦ МВС України додаткові зразки об`єктів дослідження.

08.04.2025 на адресу суду від Львівського НДЕКЦ МВС України надійшло повідомлення судового експерта П.В.Тугай від 31.03.2025 №СЕ-19/114-25/3042-ПЧ про неможливість проведення судової експертизи та повернуто матеріали цивільної справи.

Суд своєю ухвалою від 09.04.2025 поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання.

Суд своєю ухвалою від 13.05.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

15.09.2025 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Желізко В.Р. через канцелярію суду подав заяву про долучення доказів витрат на професійну правничу допомогу.

24.09.2025 представник позивача адвокат Герасимчук О.О. на стадії ухвалення судового рішення у справі через підсистему «Електронний суд» подав додаткові пояснення в справі.

25.09.2025 представник відповідача адвокат Желізко В.Р. через підсистему «Електронний суд» подав клопотання на спростування додаткових пояснень.

Сторони в справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, причин неявки не повідомили.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Герасимчук О.О., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав первісну позовну заяву з підстав та мотивів, які в ній викладені. Додатково пояснив, що між сторонами 01.09.2023 було укладено договір позики, на підтвердження чого відповідач ОСОБА_2 написала боргову розписку, яку було надано до суду в оригіналі. Кошти в сумі 9000 доларів США були передано позивачем безпосередньо відповідачу на території України. Ці кошти позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 після того, як позичив їх у свого брата ОСОБА_1 , тому що в нього такої суми грошей не було. Кошти були отримані під час перебування сторін в шлюбних стосунках, але відповідач позичала ці кошти виключно для власних потреб. Згодом їх шлюб було розірвано в судовому порядку. Відповідач отримані в борг кошти в сумі 9000 доларів США не повернула ОСОБА_1 , тому існують боргові зобов`язання. Доводи відповідача про те, що боргову розписку було написано під психологічним тиском, погрозами позивача, не підтверджені жодними доказами. З урахуванням викладеного просив стягнути з відповідача в користь позивача грошові кошти в сумі 9000 доларів США, які вона отримала в борг 01.09.2023 для власних потреб і відмовляється добровільно повертати.

Щодо зустрічного позову, пояснив, що позивач не ставить під сумнів розписку та не оспорює сам факт її підписання. Відомостей, що вказана розписка підписана не позивачем чи підписана іншою особою немає. Сума позики не є надто великою. Доводи відповідача про те, що боргову розписку було написано під психологічним тиском, погрозами позивача, не підтверджені жодними доказами. Ураховуючи наявність боргової розписки, а також, те, що матеріали справи не містять доказів того, що розписка підписана іншою особою, та вчинення щодо позивача психологічного тиску для написання вказаної розписки, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову.

У подальші судові засідання представник ОСОБА_1 - адвокат Герасимчук О.О. не прибув, 02.09.2025 через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечує. При цьому, зазначив, що з метою врегулювання спору за первісним позовом позивач, на зустрічну пропозицію відповідача щодо погашення боргу за борговою розпискою, шляхом поступок запропонував сплатити відповідачеві половину суми за борговою розпискою в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США, однак відповідач відмовилася від цієї пропозиції.

У судовому засіданні представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвокат Желізко В.Р. заперечив проти первісного позову, оскільки позивач ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 9000 доларів США відповідачу ОСОБА_2 у борг 01.09.2023 не передавав, ОСОБА_1 не мав таких коштів, оскільки тривалий час ніде не працював. З метою створення враження про наявність у нього коштів він і представив копію розписки про те, що він, нібито, позичив ці кошти у свого брата, однак той також ніде не працював тривалий час. Є дві боргові розписки, одна з яких була написана в липні 2023 року, коли позивач перебував за кордоном на заробітках. ОСОБА_1 звернувся до відповідачки, яка на той час була його дружиною, з проханням допомогти його брату та написати розписку про отримання від нього грошей в борг в сумі 9000,00 доларів США. Розписка датована 01.09.2023, але була написана в липні 2023. У серпні 2023 року відповідач подала до суду заяву про розірвання шлюбу, а позивач просив її забрати позов. ОСОБА_2 поїхала до нього за кордон, де вони проживали тиждень часу як подружжя. 25.08.2023 ОСОБА_4 повернулася в Україну з досягненням певних домовленостей про те, що вона з позивачем буде налагоджувати стосунки, щоб зберегти сім`ю. Тому, ОСОБА_2 подала до суду заяву для надання строку для примирення подружжя. Разом з тим, після її повернення в Україну, позивач почав її просити, щоби вона написала йому ще одну розписку на тих самих 9000,00 доларів США, на які була вже була написана розписка в липні 2023 року. Відповідач не хотіла писати розписку, але позивач почав чинити на неї психологічний тиск, говорив про поширення щодо неї різного роду компрометуючої інформації. Будучи під впливом такого тиску, сподіваючись на відновлення подружніх відносин, відповідач лише в середині жовтня 2023 року написала спірну розписку. Після цього, позивач різко змінив до неї свої відношення, почав наполягати на розірвання шлюбу в судовому порядку.

Представник відповідача звернув увагу на те, що в розписці чітко зазначено, що ці кошти відповідач взяла в борг у позивача 01.09.2023 в селі Явора. Однак, в цей день відповідач не була в с. Явора Самбірського району, а позивача взагалі не було на території України, звідки він виїхав ще на початку 2023 року і до сьогоднішнього часу не повертався в Україну. З огляду на вказані обставини ця розписка є безгрошова. Наміру позичати та отримувати в борг коштів ніхто зі сторін не мав. Спірна розписка містить недостовірні відомості в частині місця її складання, тобто місця укладення договору, дати отримання коштів, дати її підписання, що є суттєвими обставинами. Розписка підписана відповідачем не 01.09.2023 в с. Явора, а в середині жовтня в м. Турка, при цьому, позивача вона не бачила з 25.08.2023 по даний час. ОСОБА_2 не отримувала від ОСОБА_1 грошові кошти в борг, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Просив задоволити зустрічний позов та визнати недійсною спірну розписку, оскільки така написана під психологічним впливом на відповідача з боку позивача.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її колишнім зятем, а ОСОБА_2 - її дочка. Після їх одруження вони проживали в її будинку в с. Завадівка. Дочка працювала в магазині продавцем, а ОСОБА_6 їздив на заробітки. У січні 2023 року ОСОБА_1 виїхав за кордон. У серпні 2023 дочка їй повідомила, що у ОСОБА_7 є інша дівчина. Під впливом емоцій її дочка подала до суду заяву про розірвання шлюбу. Однак після цього, вона хотіла зберегти сім`ю та в серпні 2023 року поїхала до нього за кордон. Вони помирилися, і вона подала заяву до суду на примирення. Дочка розповіла, що ОСОБА_1 просив її написати розписку, що нібито вона позичила в його брата ОСОБА_8 кошти в сумі 9000,00 доларів США. Таку розписку ОСОБА_9 написала в липні 2023 року. Після повернення ОСОБА_9 в Україну у вересні 2023 року в телефонному режимі її чоловік ОСОБА_1 попросив, щоб вона написала йому ще одну розписку, що нібито вона, ОСОБА_2 , позичила в нього гроші в сумі 9000,00 доларів США, оскільки йому треба виготовити документи і йому необхідне було підтвердження, що в нього є такі гроші. Оскільки ОСОБА_2 не хотіла писати розписку, ОСОБА_1 почав їй погрожувати. У жовтні місяці 2023 року в ОСОБА_9 була депресія, вона проходила курс лікування. У листопаді 2023 року ОСОБА_2 поїхала в Республіку Чехія до її сестри, а в грудні місяці їх шлюб з ОСОБА_1 було розірвано. В березні 2024 року отримала судову повістку про виклик дочки в суд. Тоді ОСОБА_9 їй розповіла, що в жовтні 2023 року вона написала розписку, оскільки ОСОБА_1 її ображав, обзивав, але гроші вона в нього не брала. Дочка вірила, що таким чином вона змогла б зберегти свою сім`ю. Потреби позичати такі кошти в дочки не було. Після написання розписки ОСОБА_1 почав писати дочці образливі слова та просив її розірвати шлюб. Спільного майна, крім автомобіля, в сторін не було. Щодо поділу майна між сторонами їй нічого не відомо.

У зв`язку з повторною неявкою на виклик суду свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 представник відповідача за первісним позовом Желізко В.Р. просив у подальшому не викликати таких у судове засідання.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

Як видно з копії паспорта серії НОМЕР_1 гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на сторінці "Місце проживання" шляхом проставлення відповідного штампу, власник паспорта зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії закордонного паспорта серії НОМЕР_2 , встановлено, що такий видано 18.09.2018 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії закордонного паспорта серії НОМЕР_3 , встановлено, що такий видано 09/06/2021 на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

15.12.2023 шлюб між сторонами в справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується копією рішення Турківського районного суду Львівської області від 15.12.2023, справа №458/710/23.

Як видно з копії розписки від 28.08.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до моменту написання цієї розписки на підставі усно укладеного договору позики отримав у позику (позичив) у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , грошові кошти в сумі 9000,00 доларів США строком на шість місяців та зобов`язався повернути кошти ОСОБА_4 в повному обсязі до 28.01.2024 (оригінал розписки а.с. 161).

З копії розписки від 01.09.2023 видно, про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до моменту написання цієї розписки на підставі усно укладеного договору позики отримала у позику (позичила) у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в сумі 9000,00 доларів США строком на шість місяців та зобов`язалася повернути кошти ОСОБА_1 в повному обсязі до 01.03.2024. Цією розпискою підтверджує факт отримання 01.09.2023 від ОСОБА_1 зазначеної вище суми позики. Розписка написана з власної волі, без будь-якого примусу та при ясному розумі у двох примірниках - одному власноручно написаному, а іншому - друкованому (оригінал розписки а.с. 88).

У матеріалах справи містяться скріншоти переписки в додатках Viber та WhatsApp між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , з яких видно, про те, що ОСОБА_1 просить про розірвання шлюбу та написання розписки (а.с. 46-50).

Згідно з копією власноручно написаної розписки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 01.09.2023 одержала в борг від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , грошові кошти в сумі 9000,00 доларів США та зобов`язалася повернути кошти ОСОБА_1 в повному обсязі до 01.03.2024.

Відповідно до відповіді ПрАТ «ВФ Україна» від 03.04.2024, вих. №ВД-24-07/17 на адвокатський запит, ПрАТ «ВФ Україна» повідомляє, про те, що абонентський номер НОМЕР_4 обслуговується у мережі ПрАТ знеособлено (анонімно) з використанням картки попередньо оплаченої послуги, без реєстрації та укладання письмового договору. А також, надати інформацію про отримані 01.09.2023 абонентським номером НОМЕР_4 послуги без ухвали слідчого судді (суду) ПрАТ «ВФ Україна» не має правових підстав.

Згідно з відповіддю ДПС України №19-45973/18/24-Вих від 02.07.2024 на адвокатський запит №7/24-9Ц від 01.07.2024, Головний центр обробки спеціальної інформації ДПС України повідомляє, про те, що наявна запитувана інформація, без особистої письмової згоди, буде надана на виконання відповідного судового рішення про витребування зазначеної інформації з усіма обов`язковими реквізитами про особу, згідно чинного законодавства, встановленим порядком.

Відповідно до відповіді ДПС України від 04.07.2024 за № 20297/6/13-01-71-12 на адвокатський запит від 27.06.2024 №6/2429Ц, Головне управління ДПС у Львівській області, повідомляє, про те, що при прийнятті рішення про надання запитуваної інформації мають забезпечуватися вимоги Конституції України, Податкового кодексу України, ЗУ «Про інформацію», ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до яких не допускається безпідставне поширення інформації з обмеженим доступом, її надання.

У матеріалах справи також містяться оригінали об`єктів дослідження наданих ОСОБА_1 для проведення судової почеркознавчої експертизи, а саме: - оригінал розписки від 28.08.2023 (а.с. 161); - оригінал договору про надання правової допомоги від 01.03.2024, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Герасимчуком О.О. (а.с. 157-160); - вільні та умовно-вільні зразки підписів гр. ОСОБА_1 для порівняльного дослідження, які містяться на копії посвідчення водія виданого 25.08.2022 ТСЦ 4648 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 169); копії карти побуту НОМЕР_5 ОСОБА_1 , термін дії 22.10.2021 (а.с.167); копії закордонного паспорта тип P № НОМЕР_6 виданого 05.11.2015 на ім`я ОСОБА_1 , орган що видав 4637 (а.с. 168); копії довідки останнього місця проживання ОСОБА_1 перед переїздом в Чехію (а.с. 170); - зразки підписів ОСОБА_1 в кількості 5 аркушів, які не були відібрані в нього в приміщенні суду, а подані ним засобами поштового зв`язку (а.с. 162-166).

З відповіді ПрАТ «ВФ Україна» від 05.09.2024 № OUT-GD-2411449/KI видно перелік вхідних дзвінків з абонентського номеру НОМЕР_4 на абонентський номер НОМЕР_7 за період 01.09.2023 00:00:00 год до 01.09.2023 23:59:59, а саме: об 11:54:01 тривалістю 95 с, об 14:55:36 тривалістю 73 с, об 15:06:03 тривалістю 42 с, об 16:10:16 тривалістю 33 с, об 17:19:29 тривалістю 8 с.

09.10.2024 та 29.10.2024 на адресу суду надійшла відповідь Державної прикордонної служби України від 07.10.2024 №19-68793/18/24-Вих на виконання вимог ухвали від 20.08.2024, з якої видно, що позивач ОСОБА_12 у період з 01.01.2022 до 01.04.2024 перетнув кордон 26.01.2022 на виїзд з України, 13.04.2022 на в`їзд до України, 28.03.2023 на виїзд з України.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст.1046 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст. 203 ЦК України).

Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (ст.231 ЦК України).

Конструкція правочину, вчиненого під впливом насильства, побудована за моделлю оспорюваного правочину, тобто в кожному конкретному випадку існує спір щодо формування волевиявлення учасника правочину внаслідок насильства і необхідно довести, що воно мало місце.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, у постанові від 08.07.2019 Верховний Суд при розгляді справи №524/4946/16-ц виклав позицію про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), на яку посилається скаржник, вказано: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.».

Щодо вирішення вимог за первісним позовом.

У ході судового розгляду справи суд з`ясував, що 01.08.2020 між сторонами був укладений шлюб. Після подання 02.08.2023 позовної заяви про розірвання шлюбу відповідач звернулася до позивача з проханням дати в борг 9000,00 доларів США для особистих потреб. Позивач погодився та позичив їх відповідачу з умовою, що вона йому поверне кошти. 01.09.2023 було написано особисто відповідачем розписку. Зазначену суму зобов`язувалася повернути у повному обсязі до встановленого терміну. Однак, відповідачем позичені грошові кошти не повернуті, договір зобов`язання не виконаний.

Дослідивши зміст спірної розписки від 01.09.2023, суд встановив, що ОСОБА_2 до моменту написання цієї розписки, на підставі усно укладеного договору позики, вона отримала у позику (позичила) у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , грошові кошти (позику) в сумі 9000,00 доларів США з терміном повернення 6 місяців, тобто до 01.03.2024 року. Зазначену суму зобов`язувалася повернути у повному обсязі до встановленого терміну. У розписці відповідач вказала, що цією розпискою вона підтверджує факт отримання 01 вересня 2023 року від ОСОБА_1 зазначеної вище суми позики.

Зміст наданої розписки з урахуванням її дати «01.09.2023» є суперечливим щодо умов отримання відповідачем у борг грошових коштів в сумі 9000,00 доларів США: «до моменту написання цієї розписки, на підставі усно укладеного договору позики» та «отримання 01 вересня 2023 року від ОСОБА_1 зазначеної вище суми позики».

У судовому засіданні представник позивача Герасимчук О.О. зазначив, що позивач ОСОБА_1 особисто в Україні передав грошові кошти ОСОБА_2 , однак не може назвати точної дати.

Однак, суд з`ясував, що ні 01.09.2023, ні до моменту написання цієї розписки ОСОБА_1 не був у с. Явора Самбірського району Львівської області, оскільки з 28.03.2023 року він перебуває за кордоном, що підтверджено відомостями Державної прикордонної служби України від 07.10.2024.

Разом з тим, у ході судового розгляду суд з`ясував, що фактично спірна розписка була складена та підписана відповідачем не 01.09.2023, а в середині жовтня 2023 року, що підтверджено дослідженими судом скріншотами переписки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в месенджерах Viber та WhatsApp.

Так, як видно з переписки у додатку Viber 20.09.2023 ОСОБА_1 просить ОСОБА_2 написати розписку. 22.09.2023 ОСОБА_1 повторно просить ОСОБА_2 написати розписку та запитує, чому вона не хоче її написати, чи підставою відмови є надто велика сума. 24.09.2023 та 26.09.2023 ОСОБА_1 повторно просить ОСОБА_2 написати розписку і щоб вона забрала заяву на примирення.

Таким чином, суд надає віри поясненням представника відповідача в судовому засіданні про те, що спірна розписка була підписана відповідачем ОСОБА_2 у середині жовтня 2023 року, а не 01.09.2023.

Позивач змісту такої переписки не спростував, доказів зворотнього суду не подав.

У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 зазначено, що договір позики (у тому числі письмова розписка) є укладеним з моменту передання грошей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт. Однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів.

Однак, у цій справі позивач не довів самого факту передачі ним у борг відповідачу коштів 01.09.2023, як вказано у спірній розписці, оскільки з 28.03.2023 перебуває за межами України.

При цьому суд зазначає, що визнання ОСОБА_4 факту підписання спірного договору позики не підтверджує отримання нею грошових коштів, що є невід`ємною складовою у справах про стягнення коштів за договором позики, оскільки такий факт не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами.

З урахуванням досліджених доказів та встановлених конкретних обставин у цій справі, суд дійшов висновку, що умови, викладені в розписці щодо факту отримання відповідачем у борг грошової суми, суперечать одна одній та не відповідають фактичним обставинам справи.

Зміст наданої розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем у борг певної грошової суми від позивача.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним.

Сам по собі факт підписання тексту договору, без передачі грошей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26.02.2020 у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19), від 04.03.2020 у справі № 632/2209/16 (провадження № 61-41934св18), від 26.05.2021 у справі № 405/8280/19 (провадження № 61-3411св21), від 09.08.2023 у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21).

У ході судового розгляду суд також врахував положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України, згідно з якими обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Предметом доказування у цій справі є факт існування боргового зобов`язання, що виник внаслідок укладеного договору позики, а також факт передачі та отримання коштів боржником від кредитора, а не походження коштів, переданих за договором позики.

Відтак, суд своєю ухвалою від 20.08.2024 відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом адвоката Желізко В.Р. про витребування в ГУ ДПС у Львівській області інформації про доходи ОСОБА_4 , який не є учасником у справі, про доходи ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 до 01.01.2024, з огляду на те, що інформація, яку просить витребувати представник відповідача, не стосується предмета доказування.

Також, суд не бере до уваги та не надає оцінку обставинам щодо не проведення призначеної за клопотанням представника відповідача за первісним позовом адвоката Желізко В.Р. судової почеркознавчої експертизи, оскільки, як з`ясувалось у ході судового розгляду справи, питання, які були поставлені на вирішення експерта (Чи підпис від імені ОСОБА_1 у розписці від 28.08.2023 та договорі про надання правової допомоги від 01.03.2024 виконані ОСОБА_1 чи іншою особою?) не є предметом доказування в цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За обставин у цій справі, позивач ОСОБА_1 не довів факту передачі відповідачу ОСОБА_2 в борг грошових коштів 01.09.2023 в сумі 9000,00 доларів США, що є істотною умовою договору позики, а тому такий договір вважається неукладеним.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми як боргу за договором позики, а тому в задоволенні первісного позову необхідно відмовити.

Щодо вирішення вимог за зустрічним позовом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом.

Частинами 3 та 5 ст. 203 ЦК України, на які посилався представник у зустрічному позові передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

А згідно з ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

У постанові Верховного Суду Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.03.2019 року у справі № 907/113/18, зазначено, що:«статтею 231 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Під насильством необхідно розуміти фізичний чи психічний тиск з боку другої сторони або іншої особи з метою спонукати вчинити ті дії, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи).

Для визнання правочину недійсним позивач має довести такі обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст. 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом насильства, не обов`язково, щоб контрагент особисто здійснював насильство. Необхідно лише, щоб він знав про факт насильства і використав це на свою користь для примушення особи до вчинення правочину».

У цій справі, ОСОБА_2 не заперечує того факту, що вона власноручно підписала спірну розписку від 01.09.2023.

Водночас, ОСОБА_2 не подала суду належних та достатніх доказів підписання нею спірної розписки (договору позики) під тиском.

Після написання розписки ОСОБА_2 не звернулася до правоохоронних органів з приводу тиску, погроз з боку ОСОБА_1 спрямованих на примушування її підписати спірну розписку про отримання від нього грошових коштів в сумі 9000,00 доларів США.

З поданих ОСОБА_2 скріншотів її переписок з ОСОБА_1 суд з`ясував, що ОСОБА_1 неодноразово протягом вересня 2023 року в за стосунку Viber писав ОСОБА_2 про те, щоб вона написала йому розписку, зокрема: - 20.09.2023 «Дай розписку будь-ласка», «Я тебе прошу дай розписку і забери ту заяву про примирення, нехай розводять», - 24.09.2023 «Дай розписку, якщо ти вибираєш свою роботу», - 26.09.2023 «Я хочу спокою. Дай розписку».

На переконання суду, зміст таких переписок не вказує на тиск, погрози з боку ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , а містить прохання надати розписку.

При цьому, особисті образи, які містить переписка в бік ОСОБА_2 вже мали місце після підписання спірної розписки, що мало місце, як встановив суд в середині жовтня 2023 року, і спрямовані на бажання ОСОБА_1 пришвидшити розлучення з ОСОБА_2 в судовому порядку.

За встановлених конкретних обставин у цій справі, суд вважає прийнятною лише позицію ОСОБА_2 , що підписати спірну розписку її спонукало бажання примиритись з чоловіком ОСОБА_1 та зберегти їх сім`ю, що об`єктивно та послідовно підтверджується її діями спрямованими на подання заяви до суду про надання їм як подружжю строку для примирення, показаннями свідка ОСОБА_5 , щодо наміру її дочки ОСОБА_4 зберегти сім`ю.

Доводи ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві про те, що розписка потрібна була відповідачу ОСОБА_1 для поділу майна сторін як колишнього подружжя, не знайшли свого підтвердження, суду не було надано належних та допустимих доказів того, що спірний договір позики має іншу правову природу.

Отже, встановлені судом у ході розгляду конкретні обставини справи не дають підстав для висновку про укладення оспорюваного договору позики під впливом насильства. ОСОБА_2 не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що до неї було застосовано фізичний чи психологічний тиск з боку позивача за первісним позовом ОСОБА_1 чи інших осіб, який би вплинув на її справжню волю саме при написанні розписки, а також не встановлено наявність причинного зв`язку між психологічним тиском і вчиненням оспорюваного правочину.

Водночас, враховуючи те, що в ході судового розгляду не здобуто достатніх доказів та не доведено існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правовідносин позики і спірний договір, як встановив суд, в силу не доведення факту передачі грошових коштів в борг, вважається неукладеним, тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову та визнання недійсним договору позики від 01.09.2023.

24.09.2025 представник позивача адвокат Герасимчук О.О. на стадії ухвалення судового рішення у справі через підсистему «Електронний суд» подав додаткові пояснення в справі. У свою чергу представник відповідача адвокат Желізко В.Р. 25.09.2025 через підсистему «Електронний суд» подав клопотання на спростування додаткових пояснень.

15.09.2025 суд відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Під час ухвалення рішення, з урахуванням поданих представниками сторін на цій стадії додаткових пояснень, суд не встановив підстав для необхідності з`ясування будь-яких обставин справи та відповідно для поновлення судового розгляду.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

За подання первісного позову позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 3491,10 грн.

Щодо витрат на професійну правову допомогу, то в первісній позовній заяві позивач просив стягнути такі з відповідача в розмірі 10 000,00 грн, при цьому зазначив, що остаточні докази понесення судових витрат на адвоката буде подано протягом п`яти днів після винесення судом рішення по справі.

На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн представник позивача до позовної заяви долучив такі докази: 1. Договір про надання правової допомоги від 01.03.2024; 2. Ордер на надання правничої допомоги серії АВ № 1122615 від 20.03.2024; 3. Копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

За подання зустрічного позову позивач ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Щодо витрат на професійну правову допомогу, то представник позивача за зустрічним позовом просив стягнути такі з відповідача в розмірі 20 000,00 грн.

На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн представник подав такі докази: 1. Договір про надання правової (правничої) допомоги від 02.04.2024; 2. Додаткову угоду №1 від 15.09.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.04.2024; 3. Ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1273240 від 06.04.2024; 3. Копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 4. Копію платіжної інструкції № 0.0..1 від 03.04.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З огляду та те, що у задоволенні позовних вимог як за первісним, так і за зустрічним позовом суд відмовляє повністю, тому понесені судові витрати у вигляді судового збору, який було сплачено первісним позивачем у розмірі 3491,10 грн, позивачем за зустрічним позовом у розмірі 1211,20 грн, витрати на професійну правничу допомогу заявлені сторонами покладаються на сторони.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 268, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

Відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Судові витрати позивача за первісним позовом у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу покласти на позивача ОСОБА_1 .

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Судові витрати позивача за зустрічним позовом у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу покласти на позивача ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Рішення суду складено та підписано 25.09.2025.

Суддя О.І. Кшик