Справа № 183/5992/25
№ 2/183/4154/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Шевченко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту нерухомого майна, -
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить скасувати арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 9660980), що зареєстрований 25 березня 2010 року, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, від 25 березня 2010 року, винесеної Відділом державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції.
Просить стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 28 квітня 2025 року він звернувся до нотаріуса, з метою продажу належного йому будинку та дізнався, що на нього накладений арешт в рамках виконавчого провадження № 18238940, відкритого на підставі судового наказу від 26 серпня 2009 року за № 2н-1145/09.
Вказане обтяження було зареєстроване 25 березня 2-10 року за реєстраційним номером 9660980 реєстратором: Дніпровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, б/н, 25 березня 2010 року.
Однак вказане виконавче провадження відсутнє в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, а інформація щодо заборгованості відсутня в Єдиному реєстрі боржників.
29 квітня 2025 року позивач звернувся до Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області з заявою про надання інформації та зняття арешту нерухомого майна, в якому просив надати інформацію про виконавче провадження, надати копії постанов, винесених в рамках вказаного виконавчого провадження, просив повідомити про причини не зняття арешту з нерухомого майна при закінченні виконавчого провадження, а також просив зняти арешт з усього належного йому майна, що був накладений в рамках виконавчого провадження № 18238940.
Відповідач у листі зазначає, що вказане виконавче провадження залишається невиконаним, однак не надає жодних доказів на підтвердження цього факту, а також зазначив, що відсутні правові підстави для скасування арешту.
При цьому АТ КБ «Приватбанк» у довідці від 27 лютого 2025 року за № В719469URJJAJDAL підтвердив, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим позивач з метою захисту своїх особистих майнових прав, для усунення перешкод у користуванні власним нерухомим майном, змушений звернутись до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 27 червня 2025 року відкрите прощене позовне провадження у справі з викликом сторін.
В судове засідання позивач не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду.
Представник відповідача відзив на позовну заяву до суду не надав, в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Позивач наполягає, що 28 квітня 2025 року він звернувся до нотаріуса з метою продажу належного йому будинку та дізнався, що на нього накладений арешт в рамках виконавчого провадження № 18238940, відкритого на підставі судового наказу від 26 серпня 2009 року за № 2н-1145/09.
Судом встановлено, що вказане виконавче провадження відсутнє в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, а в Єдиному реєстрі боржників не міститься інформації про виконавчі провадження та заборгованості щодо позивача ОСОБА_1 (а.с. 15-16).
В подальшому, в ході проведення виконавчих дій, 25 червня 2010 року вказане виконавче провадження було закінчене у порядку вимог п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV в редакції від 16 лютого 2010 року. Проте, із змінами даної статті від 10.07.2003 р. та від 15.12.2005 р., вона не має нічого спільного з питання закінчення виконавчого провадження. Відповідач у листі зазначає, що вказане виконавче провадження залишається невиконаним, однак не надає жодних доказів на підтвердження цього факту, а також зазначив, що відсутні правові підстави для скасування арешту (а.с. 13).
Таких доказів і не надано суду при розгляді цієї справи.
При цьому АТ КБ «Приватбанк» у довідці від 27 лютого 2025 року за № В719469URJJAJDAL підтвердив, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 16).
Так, згідно ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу до суду або до іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на це майно боржника.
Однак, під час закінчення виконавчого провадження дані вимоги закону не були виконані, у зв`язку з чим, до цього часу питання про зняття арешту не вирішено, що призводить до порушення прав позивача, як власника майна.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та положень ст. ст. 179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.
Також, згідно зі ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно до частини 1 статті 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі частини 1 статті 321 ЦК України - право власності є непорушним, ніхто може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно приписів ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частиною 1 статті 386 ЦК України визначено, що - держава забезпечує рівний захист прав суб`єктів права власності.
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до норм ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Положеннями ст. 386 ЦК України визначені засади захисту права власності. Так, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. А ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року N 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому, із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до п. 8 вказаної Постанови в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі, якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.
Жодних доказів про наявність на теперішній час на примусовому виконанні виконавчих документів, за якими боржником є ОСОБА_1 , сторонами до суду не надано, а також не надано доказів, які спростовують обставини, на які посилається позивач у своєму позові.
Отже, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту, накладеного на невизначене майно, все майно позивача, порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження - заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 9660980), що зареєстрований 25 березня 2010 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, від 25 березня 2010 року, винесеної Відділом державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 263, 265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту нерухомого майна - задовольнити.
Скасувати арешт з нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 9660980), яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований 25 березня 2010 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, від 25 березня 2010 року, винесеної Відділом державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - Самарівський відділ державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , місцезнаходження: вул. Гетьманська, 7, м. Самар, Дніпропетровська область, 51200.

Суддя О.В. Сорока