Справа № 302/475/24
Провадження № 2/302/28/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2025 року селище Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді Кривка В. П.,
з участю : секретарка судового засідання Царь О.В.,
представник позивача адвокат Колотуха І.О.,
представник відповідачки адвокат Рішко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/3 частину земельної ділянки, визнання права власності за ОСОБА_1 на цю частину земельної ділянки та стягнення судових витрат,
Зазначений позов надійшов до суду 16.04.2024 з таким обґрунтуванням вимог.
Позивач є спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 (спадкодавець, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Відповідачка в останній період не дотримується добросусідства, ініціює сварки та чинить перешкоди в користуванні господарськими будівлями (туалетом, приміщенням для зберігання дров). Відповідачка як власник земельної ділянки погрожує закрити подвір`я і доступ позивачу до житлового будинку, встановити внутрішні огорожі.
Позивач, як власник житлового будинку, який розташований на земельній ділянці іншого власника будинку, у зв`язку з небажанням іншого власника зблокованого забудовою будинку, себто відповідачки, поділити земельну ділянку та визначити порядок її користування просить припинити право власності відповідачки на земельну ділянку в розмірі, який необхідний для належного обслуговування житла позивача, визначеного у висновку експерта. Позивач покликається на застосування положень статей 120, 125 Земельного кодексу України, 377 Цивільного кодексу України, за якими при переході права власності на будівлю, споруду, які розміщені на земельній ділянці, наданій у власність, право власності попереднього власника будівлі (споруди) припиняється.
Позивач також просить застосувати висновки експерта Плєхової Д.О. в повторній судовій земельно-технічній експертизі № 4818-Е від 29.04.2025, за яким мінімальна площа земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 має становити згідно з ДБН «Планування і забудова територій» 120 кв.м, а відповідно до норм ЗК і ЦК України від 0,0351 га до 0,0475 га.
Винесені в справі процесуальні рішення:
- згідно з ухвалою судді від 22.04.2024 позовну заяву залишено без руху з наданням строку стороні позивача для усунення недоліків;
- згідно з ухвалою судді від 29.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі і призначено підготовче провадження;
- згідно з ухвалою суду від 08.05.2024 задоволено клопотання представника позивача і витребувано з КП «Міжгірське БТІ» оригінали інвентарних справ на житлові будинки №,№ 58, АДРЕСА_1 (докази в справі);
-згідно з ухвалою суду від 08.07.2024 закрито підготовче провадження і призначено судовий розгляд справи;
- згідно з ухвалою суду від 10.09.2024 поновлено судовий розгляд справи для допиту в судовому засіданні експерта ОСОБА_4 ;
- згідно з ухвалою суду від 06.11.2024 відмовлено стороні позивача в клопотанні про повернення розгляду справи на стадію підготовчого провадження; продовжено судовий розгляд справи на стадії з`ясування обставин справи для цілей призначення і проведення повторної судової земельно-технічної експертизи; призначено в справі повторну судову земельно-технічну експертизу, яку доручено провести експерту (ам) Закарпатського відділення Львівського НДІСЕ; зупинено провадження в справі на час проведення судової експертизи;
- згідно з ухвалою судді від 09.12.2024 відновлено провадження в справі і призначено судове засідання для вирішення клопотання судового експерта;
- згідно з ухвалою судді від 08.01.2025 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції;
- згідно з ухвалою суду від 08.01.2025 задоволено клопотання судового експерта і витребувано з ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області необхідні документи для проведення призначеної судової експертизи; погоджено строки проведення судової експертизи;
- згідно з ухвалою судді від 14.05.2025 відновлено провадження в справі і призначено судове засідання для продовження судового розгляду справи;
- згідно з ухвалою судді від 11.06.2025 відмовлено в задоволенні клопотання судового експерта Плєхова Д.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду;
- згідно з ухвалою суду від 16.06.2025 задоволено клопотання керівника експертної установи про участь в судовому засідання судового експерта для його допиту в режимі відеоконференції з приміщення Господарського суду Закарпатської області.
Процесуальні позиції сторін та доводи їх представників.
У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та їх обґрунтування, покликаючись, окрім зазначеного обґрунтування в позовній заяві, на висновок повторної судової земельно-технічної експертизи.
Представник відповідачки позов заперечив повністю на основі такого обґрунтування позиції.
Відповідачка є власником спірної земельної ділянки на підставі спадкування за майном померлого ОСОБА_5 , який цю земельну ділянку отримав у приватну власність згідно з рішенням Соймівської сільської ради від 23.12.1994 і виданого цією ж радою державного акта на право приватної власності на землю від 15.03.1995. ОСОБА_5 проживав і володів житловим будинком АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 проживала і володіла житловим будинком АДРЕСА_1 . У подальшому відповідачка ОСОБА_2 успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1 і земельну ділянку, яка є предметом спору і судового розгляду в справі №302/475/24. Позивач ОСОБА_1 успадкував за заповітом ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 . У 2012 році ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до Соймівської сільської ради, третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення Соймівської сільської ради від 23.12.1994 № 30 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0972 га (спірна земельна ділянка в справі № 302/475/24) у частині щодо обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .
Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.12.2012 у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено повністю. Ця постанова була предметом перегляду за апеляційною скаргою ОСОБА_3 і ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2013 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а вище зазначену постанову суду першої інстанції залишена без змін (справа № 706/805/12).
Сторона відповідачки вважає, що судовим рішення підтверджено правомірність надання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 та встановлено відсутність будь-яких майнових прав на спірну земельну ділянку у ОСОБА_3 , спадкоємцем якої щодо житлового будинку АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 сторона відповідача вважає, що позивач намагається повторно переглянути в судовому порядку встановлені обставини судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Сторона відповідача у відзиві на позов також подала заяву про застосування строків позовної давності.
Представник відповідачки вважає, що висновок повторної судової земельно-технічної експертизи є недостовірним та не конкретизованим, а тому не може слугувати як доказ для задоволення позовних вимог.
Встановлені судом обставини.
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованими 03.04.2024, ОСОБА_2 є власником домоволодіння в АДРЕСА_1 , у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 76,93 кв.м з реєстрацією права власності 26.11.2007 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 26.11.2007, виданого Соймівською сільською радою 26.11.2007 за № 27 на підставі рішення виконкому цієї ж ради № 1 від 25.09.2007 (реєстраційний номер майна 21170511).
Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 22.01.2008 на підставі рішення Соймівської сільської ради № 2 від 25.09.2007 передано у власність і оформлено право власності з реєстрацією за власником ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_4 загальною площею 34,86 кв.м.
Зазначеними судовими рішеннями підтверджено правомірність передачу у приватну власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0972 га "Біля хати" в селі Сойми для будівництва і обслуговування житлового будинку. Цими ж рішеннями встановлено обставини, за якими право власності ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 виникло 22.01.2008, тобто тоді коли Соймівською сільською радою на підставі рішення виконкому цієї ради № 2 від 25.09.2007 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 . Суди також констатували обставину, що на момент прийняття Соймівською сільською радою оскаржуваного рішення № 30 від 23.12.1994 будинок АДРЕСА_5 ) не перебував у власності ОСОБА_3 чи її чоловіка ОСОБА_8 . Також встановлено, що частина спірної земельної ділянки не надавалась у користування позивачці ОСОБА_3 .
Згідно з інвентарними справами КП Міжгірське БТІ», складеними станом на 2007 рік біля житлових будинків зафіксовано спорудження таких господарських будівель, споруд: № 58 - хлів, туалет; № 58-А відсутні будівлі.
Сторони фактично володіють і користуються зазначеними житловими будинками за цільовим призначенням. Сторони також користуються земельною ділянкою без укладення будь-яких письмових чи усних угод щодо порядку користування чи обмеження площ у користуванні.
Оцінивши зміст позовних вимог, доводи сторін і їх представників, подані в справі докази, встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Нормативно-правове обґрунтування висновку суду.
Стаття 120 Земельного кодексу України в редакції закону, яка була чинною станом на момент приватизації житлових будинків сторонами, тобто у 2007 році, містила положення про те, що до особи, яка придбала житловий будинок, споруду або будівлю, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Згідно з ч.1 статті 120 ЗК України в редакції закону № 2518-ІХ від 15.08.2022, яка є чинною станом на час розгляду справи і винесення судового рішення, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю, споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.
У постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 у справі № 6-2цс15 зафіксовано правову позицію, за якою на відміну від норми ст.30 ЗК УРСР (1991), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на будівлю і споруду, чинна на той час ч.2 ст. 120 ЗК України визначала, що при переході права власності на будівлю, споруду, які розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. У постанові того ж суду від 12.10.2016 в справі № 6-2225цс16 зазначено, що при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Виходячи з цього, логічним є наступне положення : у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Державними будівельними нормами Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», які затверджені наказом № 104 від 26.04.2019, в розділі «Садибна забудова» пунктом 6.1.32 передбачено: граничний розмір площі земельних ділянок, які надаються громадянину для нового житлового будівництва, має становити не менше 150 кв.м для блокованої забудови і не менше 500 кв.м для індивідуальної житлової забудови». Приміткою 1 до цього пункту визначено: до площі присадибної ділянки включається площа під забудовою житлових будинків та господарських будівель. Приміткою 2 до цього ж пункту визначено: при розміщенні земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в межах сформованої забудови площа її може бути зменшена, але не більше ніж на 20% за умов забезпечення санітарних та протипожежних умов.
Відповідно до вищезазначений положень цивільного і земельного законодавства та усталеної судової практики з вирішення аналогічних спорів, суд вважає позовні вимоги такими, що слід задовольнити у межах, які є відмінними від прохальної частини позовної заяви. Адже позивач є власником житлового будинку. Цей об`єкт нерухомого майна невіддільно пов`язаний з таким нерухомим майном як земельна ділянка, на якій споруджено будинок, пов`язаний фундаментом із землею. Окрім цього, законодавець передбачив норму, що для належного обслуговування індивідуального житлового будинку, зокрема й зблокованого з іншим індивідуальним житловим будинком, необхідна мінімальна площа, з урахуванням усталеної забудови.
Суд дійшов висновку про частковість прийняття пропозицій судового експерт, який вирішував питання зокрема площі земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку з прилеглими господарськими будівлями, розташованими за адресою АДРЕСА_4 , тобто для власника цього будинку позивача ОСОБА_1 (див. Висновок № 4818-Е від 29.04.2025 судового експерта Плєхової Д.О.). За підсумковим висновком цього експерта запропоновано два варіанти площ земельної ділянки як такі, що можуть бути визнані необхідними для обслуговування житлового будинку. Експерт визначив мінімальну площу в розмірі 120 кв.м за нормою ДБН (зазначена вище), а також площі від 351 кв.м до 475 кв.м, які визначив як пропорційні до загальної площі спірної земельної ділянки (949 кв. м), виходячи з співставлення площ зайнятих житловими будинками (забудовані площі під будівлями). Суд дійшов висновку, що такий підхід експерта є недостатньо обґрунтованим. Адже експерт не взяв до уваги те, що позивач не має зареєстрованих на праві власності господарських будівель і споруд. Натомість відповідачка має дві господарські будівлі, які зареєстровані за змістом інвентарної справи. У дослідницькій частині висновку експертка зазначила, що господарські будівлі хлів і туалет (зареєстровані в інвентарній справі власника житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ) неможливо визначити через відсутність у складі інвентарної справи схеми розташування визначених споруд на земельній ділянці, а також інформації щодо їх конструктивних характеристик. Отже, експертка в цій частині висновку не зафіксувала фактичне розташування зазначених господарських споруд в інвентарній справі щодо розташування житлових будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_4 . Натомість ці господарські споруди наявні на фото ілюстраціях, зафіксованих експерткою як додаток до висновку. Окрім цього, експертка зазначила у висновку, що на спірній земельній ділянці також розташовані дерев`яні господарські споруди (сараї, вбиральні, теплиця, дроварка). Ні експерт, ні сторони не повідомили суду про те, хто є фактичним забудовником цих споруд, чи збудовані ці господарські споруди капітально і коли саме в часі спорудження, і яке є користування цими спорудами (спільне чи одноособове кожного з власників будинків).
З огляду на викладене суд критично оцінює висновок експерта в зазначеній частині і бере до уваги цей висновок тільки в частині, яка обґрунтована з посиланням на ДБН «Планування і забудову територій» пункт 6.1.32, тобто чинний на час вирішення спору нормативний граничний мінімальний розмір земельної ділянки, який необхідний для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_4 - 150 кв. метрів як мінімальна норма для зблокованої забудови. При цьому суд бере до уваги, що саме цей розмір є достатнім для належного забезпечення обслуговування зазначеного житлового будинку з огляду на те, що позивач не мав зареєстрованих господарських будівель стан на 2007 рік і не має таких станом на час вирішення спору, не зазначив про ці будівлі чи споруди в позовній заяві і за висновком експерта використовує вигрібну яму для водовідведення. Отже, застосування експертом Примітки 2 до пункту 6.1.32 ДБН «Планування і забудова територій», тобто рекомендацію площі 120 кв.м, не враховує зміст цієї примітки щодо необхідності в такому випадку забезпечити санітарні умови для належного обслуговування житлового будинку.
Статтею 81 ч.1 ЦПК України передбачено: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінка судом доказів сторони позивача, зокрема й зазначеного висновку експерта здійснена на підставі положень ч.1 статті 76, 77, 79, 80, 89, 110 ЦПК України, тобто в сукупності з іншими доказами та встановленими обставинами.
Суд відхиляє доводи сторони відповідача, що розглядуваний спір раніше вирішувався судами у 2012-2013 роках. За змістом вищезазначених судових рішень першої, апеляційної і касаційної інстанції видно, що на той час розглядався спір за позовом спадкодавиці ОСОБА_3 , як власника будинку АДРЕСА_1 , щодо оскарження передачі у приватну власність у порядку приватизації земельної ділянки для обслуговування зблокованого житлового будинку ОСОБА_2 та оскарження рішення Соймівської сільської ради № 8 від 01.04.2012 про відмову у наданні земельної ділянки в приватну власність для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_4 . При цьому суди адміністративної юрисдикції встановили обставини, за якими право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 у ОСОБА_3 виникло 22.01.2008, тобто тоді, коли Соймівською сільською радою на підставі рішення виконкому цієї ради № 2 від 25.07.2007 було видано свідоцтво про нерухоме майно № НОМЕР_2 . Також судами констатовано, що на момент прийняття Соймівською сільською радою рішення № 30 від 23.12.1994 будинок АДРЕСА_5 ) не перебував у власності ОСОБА_3 чи її чоловіка ОСОБА_8 .
Натомість у розглядуваній судом справі № 302/475/24 предметом спору є припинення власності на частину земельної ділянки, на якій знаходяться два житлові будинки в зблокованій будівлі, і право власності на ці житлові будинки зареєстровано за власниками в установленому порядку. Однак один із власників будинку (відповідачка) є власником всієї земельної ділянки, яка надавалась для будівництва і обслуговування зблокованої будівлі, що складається з двох житлових будинків (ізольованих приміщень з окремими входами і виходами та комунікаціями). Отже, має місце інший предмет спору та з інших підстав.
Суд також відхиляє заяву сторони відповідача про застосування строків позовної давності. Адже позивач ОСОБА_1 оформив право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 в порядку спадкування за майном спадкодавці ОСОБА_3 25.05.2021, що стверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим у спадковій справі № 44-2021, реєстровий номер 286 від 25.05.2021 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_1 зареєстрований власником житлового будинку АДРЕСА_4 25.05.2021 із здійсненням державної реєстрації номер запису про право власності 42150319.
Позивач звернувся до суду 16.04.2024, тобто в межах строку позовної давності, передбаченого статтями 257, ч.1 261 Цивільного кодексу України.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідне розподілити судові витрати з урахуванням часткового задоволення позовних вимог у такому порядку.
Ціною позову є вартість 1/3 частини земельної ділянки, яка відповідно до документів про оцінку, наданих позивачем має вартість 773784 грн 21 коп. : 3 = 257928,07 грн. Позивачем оплачено судовий збір за позовні вимоги в розмірі 3790 грн 48 коп., а позовні вимоги судом задоволено частково, тобто в межах 47,48% від розміру позовних вимог. Отже, з відповідачки слід стягнути в користь позивача 3790, 48 *0,4748=1799 грн 72 коп. судового збору.
Витребувані ухвалою суду від 08.05.2024 року оригінали інвентаризаційно-реєстраційних справ на житлові будинки №, АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 слід повернути за належністю КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» Міжгірської селищної ради після набрання рішенням законної сили.
Керуючись статтями 244, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.
Повернути Комунальному підприємству «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» Міжгірської селищної ради після набрання рішенням законної сили оригінали інвентаризаційно-реєстраційних справ на житлові будинки №, АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо в Закарпатський апеляційний суд або через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Повне рішення складено 03.10.2025.

Суддя В. П. Кривка