Провадження № 2/369/9022/25
РІШЕННЯ

Іменем України

02.10.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

за участі секретаря судового засідання Лисяк К.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 369/13050/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 09.03.2024 року Бучанським відділом державної реєстрації акті цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 119.

Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони не проживають разом. Фактично сім`я припинила своє існування, позивач та відповідач втратили почуття взаємного кохання та поваги, подальше сімейне життя є неможливим.

Тому позивач просив шлюб між ним та відповідачем розірвати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.08.2025 року відкрито провадження у цивільній справі.

Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи без виклику сторін не надійшло

08.08.2025 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про надання строку на примирення, у якій вона зазначила наступне.

У відповідь на твердження позивача, які викладені в позовній заяві відповідач зазначає, що з моменту укладення шлюбу, відповідач постійно докладає зусиль до збереження їхньої сім`ї. Незважаючи на певні труднощі та побутові непорозуміння, відповідач не вважає їх нездоланними та на її думку, не є підставами для безповоротного розриву подружніх відносин.

Зазначає, що завжди намагалася конструктивно вирішувати конфліктні ситуації, уникати ескалації та вести діалог спокійно й з повагою. Також зазначає, що її позиція залишається незмінною: основні життєві питання подружжя мають вирішувати спільно, на основі взаємоповаги, довіри та рівності. Відповідач зацікавлена в збереженні сім`ї, адже вірить, що за умови конструктивного діалогу та спільного бажання можуть подолати наявні труднощі.

Відповідач зазначає, що її позиція базується не лише на особистих переконаннях, а й на тому, що розірвання шлюбу є крайнім заходом, до якого слід вдаватися лише тоді, коли всі шанси на примирення вичерпані. Наразі, на думку відповідача, ще є підстави вважає, що ситуація піддається вирішенню. Надання строку для примирення дозволить сторонам переосмислити свої позиції, при необхідності залучити фахову допомогу (наприклад: сімейного психолога чи медіатора), провести розмови без тиску, уникнути поспішного розриву і зберегти шлюб.

На підставі зазначеного відповідач просила суд призначити подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення тривалістю на 6 (шість) місяців.

01.09.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Селезньова Максима Васильовича надійшли письмові пояснення в яких він звертає увагу суду на те, що шлюб між позивачем і відповідачем існує виключно формально. Сторони проживають окремо з травня 2025 року, і протягом цього часу між ними не було жодних розмов чи дій, спрямованих на відновлення подружніх відносин. Ані позивач, ані підповідач не вживали жодних заходів для примирення.

Крім того, 11.07.2025 року відповідачка самовільно заволоділа автомобілем, який належить позивачу на праві особистої приватної власності, та відмовляється його повертати. За таких обставин у позивача є підстави вважати, що відповідачка фактично вчинила протиправні дії, спрямовані на заволодіння його майном, і, перебуваючи у шлюбі, намагатиметься використати час для можливого відчуження автомобіля, затягуючи розгляд справи про розірвання шлюбу. З цього приводу в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа № 367/9977/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Отже, враховуючи вищевикладене, позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Згідно із частинами 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.03.2024 року Бучанським відділом державної реєстрації акті цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між позивачем та відповідачем укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 119.

Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Як вбачається з позовної заяви спільне життя подружжя не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим через різні характери, погляди на життя та інтереси. Сім`ю зберегти неможливо. Позивач та відповідач сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 ст. 104 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

З врахуванням того, що позивач категорично не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити принципу добровільності шлюбу та їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.

Щодо заяви відповідача про призначення подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення тривалістю на 6 (шість) місяців, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. У випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу.

Здійснення судом заходів до примирення подружжя, у тому числі надання сторонам строку на примирення, є правом суду, а не обов`язком.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 у справі № 442/6319/16-ц та від 11.06.2019 у справі № 605/434/18.

Судом врахована позиція позивача, яка висловлена його представником у позовній заяві та у відповіді на відзив, відповідно до яких позивач наполягає на розірванні шлюбу та категорично заперечує проти надання строку на примирення.

Суд також враховує положення ст. 56 СК України, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Важливий також є той факт, що позов про розірвання шлюбу подано позивачем 21.07.2025 року однак протягом такого проміжку часу подружжя так і не примирилось.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність з боку позивача волевиявлення щодо встановлення строку на примирення з дружиною, суд вважає, що задоволення клопотання відповідача буде суперечити ст. 24, 56 СК України, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі зазначеного суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про призначення подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення тривалістю на 6 (шість) місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та принципу добровільності шлюбу.

Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільно процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про призначення подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення тривалістю 6 (шість) місяців - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити у повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 09.03.2024 року Бучанським відділом державної реєстрації акті цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 119 - розірвати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення складено та підписано: 02.10.2025 року.

Суддя А.В. Янченко