ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6556/25 Справа № 234/7479/21 Суддя у 1-й інстанції - Романенко К. С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпріапеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року АТ «Альфа Банк» звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, яку обґрунтовував тим, що 26.06.2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 153/3-15, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 59 500 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст.553 ЦК України, позивач та відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту № 153/3-15 від 26.06.2007 року.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 59 500 доларів США, однак в порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 14.04.2021 року має заборгованість 37 445,59 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом- 21 389,85 доларів США, сума заборгованості за відсотками- 16 055,74 доларів США.

Просив стягнути на їх користь солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 37 445,59 доларів США та встановити подальші нарахування відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення відповідно до п.10 ст. 265 ЦПК України, також стягнути солідарно з відповідачів витрати зі сплати судового збору.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено: стягнуто на їх користь солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 153/3-15 від 26.06.2007 року у розмірі 37 445,59; стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа Банк» витрати зі сплати судового збору в сумі по 7 867,95 грн. з кожного відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, щосуд не зважаючи на те, що ціна позову складає 1 049 060,67 грн. розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, а не загального позовного провадження. Також вважає, що надані банком документи для підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором викликають сумніви. Зокрема довідка-розрахунок заборгованості, який складається з кількох аркушів, засвідчений підписом

відповідної особи тільки на останньому аркуші та має відомості про самостійну зміну банком відсоткової ставки з 11,5% на 13%, копія кредитного договору викликає сумніви, оскільки здається, що вона зроблена не з оригіналу.

Також, зазначав що суд першої інстанції безпідставно не застосував наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж було здійснено 28.05.2014 року, а тому відповідно до положень п.4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто 27.07.2014 року, а з позовною заявою банк звернувся лише 20 травня 2021 року. Тому до апеляційної скарги відповідач додав заяву про застосування строків позовної давності та зазначав, що оскільки він не знав про судовий процес бо не був належним чином повідомлений, то він має право звернутись із такою заявою до суду апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку повісток до електронних кабінетів АТ «Альфабанк» та представника ОСОБА_2 адвоката Романченко О.М., конвертом із відміткою АТ «Укрпошта» про причини не вручення судової повістки ОСОБА_1 «адресат не проживає за вказаною адресою», а також довідки про доставку повісток у вигляді СМС на номер телефона ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.174 зворот, 175,176,177)

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.06.2007 року між АТ «Украсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 153/3-15, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах зебезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 59 500,00 доларів США, зі сплатою 11,5% річних, погашення заборгованості встановлено графіком до 15 червня 2022 року.

Відповідно до договору поруки №153/5-35 від 26.06.2007 року забезпеченням виконання зобов`язання ОСОБА_1 є порука майнового поручителя ОСОБА_2 , який зобов`язався перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту № 153/3-15 від 26.06.2007 року.

АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Украсоцбанк», внаслідок реорганізації, відповідно до Передавального акту затвердженого загальними зборами від 15.10.2019 року.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, станом на 14.04.2021 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 445,59 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом- 21 389,85 доларів США, сума заборгованості за відсотками- 16 055,74 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того що, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, однак відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, забезпеченим порукою, та не повернув у повному обсязі кретині кошти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Судом встановлено, що між АТ «Укрсоц Банк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 26.06.2007 року укладено кредитивний договір, в результаті якого позичальником отримано кредитні кошти у розмірі 59 500 доларів США під 11,5 % річних з кінцевим строком повернення 15 червня 2022 року (по 330 доларів США кожного місяця) Проти зазначеного також не заперечують сторони.

В забезпечення виконання зазначеного зобов`язання у той же день між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що погашення кредиту позичальником припинилось 25.09.2012 року, тому у відповідності до положень п.4.5 кредитного договору у банку виникає право дострокового погашення кредитної заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивачем доведено право пред`явлення до відповідачів вимоги про стягнення у солідарному порядку непогашеної частини кредитної заборгованості за кредитним договором №153/3-15. Факт достовірності наданих банком документів не викликає сумніву, вони стосуються предмету позову та підтверджують ті обставини, на які посилався позивач під час звернення до суду із позовом, а тому доводи апелянта з цього приводу не заслуговують на увагу. Окрім того, слід звернути увагу, що боржником не наданого доказів на їх спростування, зокрема свого котррозрахунку або доказів погашення кредиту.

Колегія судді погоджується із такими висновками суду першої інстанції, однак враховуючи те що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції та не міг скористатись своїм правом звернення до суду із заявою про застосування строків позовної давності, вважає за необхідне змінити суму кредитної заборгованості яка підлягає стягненню з відповідачів, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності з огляду на наступне.

Слід звернути увагу, що у розрахунку заборгованості вказано, що банком нараховувались відсотки за користування кредитом у розмірі 13%, а не 11,5 % як зазначено у кредитному договорі, а тому заборгованість у цій частині підлягає перерахунку за відсотковою ставкою, погодженою сторонами.

З приводу клопотання ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності заявленого разом із апеляційною скаргою слід зазначити наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції

Як в вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не був присутнім під час ухвалення оскаржуваного заочного рішення, а про розгляд справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України, відомостей про те, що він отримував судові повістки матеріали справи не містять, всі конверти направлену на його адресу повертались до суду із відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції вважає за доцільне прийняти до розгляду заяву Мисник про застосування строків позовної давності.

Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань слід зазначити наступне.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів не пізніше 15 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як це встановив суд апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом банк звернувся до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості, кінцевий термін погашення якої 15 червня 2022 року, достроково - 09.06.2021 року (що передбачено умовами договору), у зв`язку із невиконанням позичальником своїх обов`язків щодо погашення чергового платежу за кредитом у жовтні 2012 року.

Суд також звертає увагу, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19…» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 до 30 червня 2023 року.

Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною слід вважати позовну давність лише за вимогами щодо стягнення щомісячних платежів, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що з урахуванням строку позовної давності на користь баку у солідарному порядку із відповідачів підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №153/3-15 з 12 березня 2017 року у загальному розмірі 23 548,80 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 21 120 доларів США та заборгованість за відсотками з розрахунку встановленої договором ставки 11,5% - 2 428,8 доларів США.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, а тому прийшов до помилкового висновку про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 37 445,59 доларів США.

З приводу доводів апеляційної скарги про розгляд справи, яка не є малозначною в порядку спрощеного позовного провадження, слід зазначити, що ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 27 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому підстав для обов`язкового скасування рішення суду у розумінні п. 7 ч.3 ст. 376 ЦПК України не має.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення в частині розміру кредитної заборгованості не відповідає встановленим обставинам, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні у цій частині з «37 445,59 доларів США» на «23 548,8 доларів США».

Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ «Альфа-Банку» та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з відповідачів на користь позивача у порядку взаємо зарахування підлягає стягненню судовий збір по 590,1 грн. з кожного, а тому оскаржуване рішення у цій частині також підглядає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 листопада 2021 року змінити в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №153/3-15 від 26.06.2007 року із «37 445,59 доларів США» на «23 548,8 доларів США» та в частині стягнутого судового збору з «7 867,95 грн.» на «590,10 грн.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2025 року.

Судді: