ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6417/25 Справа № 390/402/25 Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Лопакова А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту сумісного проживання повнолітньої дитини разом з батьком (суддя першої інстанції Омеко М.В.),

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою заінтересовані особи: ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту сумісного проживання повнолітньої дитини разом з батьком, в якій просив встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 20.01.1999 року і до 13.09.2024 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 .

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту сумісного проживання повнолітньої дитини разом з батьком, - відмовлено.

Із вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника Цибрій Т.В., подав апеляційну скаргу, вважає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також без врахування судової практики у даній категорії справ.

Мотивована скарга тим, що в даній заяві відсутній спір про право, в ній заявник просив встановити факт сумісного проживання повнолітньої дитини з батьком, що і вимагала військова частина у відмові у виплатах.

Факт сумісного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтверджує і довідка про зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і одному місці , яку надавали суду.

Вказує, що Військова частина надіслала відмову у виплатах в зв`язку з тим, що факт сумісного проживання дитини ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_4 не знайшов підтвердження у наданих документах.

ОСОБА_2 , просила ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_2 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що дана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому випадку між цими особами виникає спір про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту сумісного проживання повнолітньої дитини разом з батьком, ОСОБА_1 , зазначав, що у відповідності до Сповіщення № 469, командир машини другого механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_4 механізованого батальону військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призваний на військову службу за мобілізацією 18.06.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , ЗНИК БЕЗ ВІСТІ 13.09.2024 року внаслідок штурмових дій противника із застосуванням стрілкової зброї та техніки в районі населенного пункту Журавлі Курської області , рф. (району ведення бойових дій ) під час виконання бойового завдання, пов`язаного з захистом Батьківщини, відданий військовій присязі на вірність Українському народові.

12.11.24 року за № 1922/5928 від командира військової частини НОМЕР_1 на запит начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшла відповідь на запит, в якій командир військової частини НОМЕР_1 підкреслює, що згідно до ст. 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або в заручники, а також інтегрованих у інші держави або безвісно відсутніх, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сім`ї військовослужбовців : дружині (чоловіку) , а в разі її відсутності - повнолітнім дітям , які проживають разом з нею (ним), або законним представникам опікунам, піклувальникам чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку ), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців або батькам рівними частинами, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

Військова частина надіслала відмову у виплатах в зв`язку з тим, що факт сумісного проживання дитини ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_4 не знайшов підтвердження у наданих документах.

Згідно пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Також згідно статей 16-163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, його діти, у тому числі усиновлені, вдова (вдівець), батьки (усиновлювачі), жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, а також його утриманці, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному цим Законом. Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання.

Відповідно до частини першої та другої статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Ураховуючи наведене, можна зробити висновок, що у таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, а тому посилання суду першої інстанції та заінтересованої особи на постанови Верхового суду від 10.04.2024 року справа №759/1894/23, від 01.05.2024 справа 758/3298/23, від 13.06.2024 справа 357/10078/22 є недоречними, оскільки у вказаній справі такий спір відсутній.

Встановлення судом обставин чи існує спір про право можливе після встановлення інших осіб які можуть претендувати, як на майно так і на отримання одноразової грошової допомоги. Зазначені особи або обставини в оскаржуваній ухвалі не встановлені.

Відповідно, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги, що між ОСОБА_1 , військовою частиною НОМЕР_1 , та матір`ю заявника ОСОБА_3 , такого спору бути не може, оскільки ці заінтересовані особи не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Отже, висновки суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, що містяться у пункті 106 постанови Великої Палати Верховного суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 та Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 298/1350/22.

За таких обставин, на думку колегії, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , встановлення факту сумісного проживання повнолітньої дитини разом з батьком.

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених частиною 1 статті 379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 24 вересня 2025 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи