ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпра у складі судді Бєльченко Л.А. від 30 квітня 2025 року по справі за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року Обласне комунальне підприємство«Донецьктеплокомуненерго» (ОКП «ДТКЕ») звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 , який приєднано до системи централізованого теплопостачання, споживачами якої є відповідачі. На підприємстві позивача на ім`я відповідального наймача ОСОБА_3 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що відповідає вищевказаній квартирі та відповідно до якого нараховується плата за теплову енергію. Відповідач використала надану позивачем послугу для задоволення власних потреб, однак неналежно виконувала обов`язки по сплаті послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за теплову енергію за період 01.04.1996 року до 30.09.2021 року в сумі 24268,41 грн.; 3% річних за період з 01.04.1996 року до 30.09.2021 9499,54 грн; інфляційні втрати за період з 01.04.1996 року до 30.09.2021 року 60396,09 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість за теплову енергію за період 01.04.1996 року до 30.09.2021 року в сумі 24268,41 грн, 3% річних за період з 01.04.1996 року до 30.09.2021 9 499,54 грн, інфляційні втрати за період з 01.04.1996 року до 30.09.2021 року 60396,09 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 02 липня 2025 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість у розмірі 91 091 (дев`яносто одна тисяча дев`яносто одна) грн. 31 коп., з котрих: 22 898,09 грн. - заборгованість за теплову енергію за період 01.12.2000 року по 31.11.2021 року; 8 557,80 грн. - 3% річних за період з 01.12.2000 року по 31.11.2021 року; 59 635,42 грн. - інфляційні втрати за період з 01.12.2000 року по 31.11.2021 року. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» судові витрати по справі у розмірі 2196,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування (зміну) оскаржуваного рішення в частині стягнення з відповідачки заборгованості за теплову енергію, 3% річних та інфляційних втрат з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про стягнення на користь позивача заборгованості у розмірі 24546,26 грн, з яких 21154,65 грн заборгованість за теплову енергію за період 01.12.2000 року по 30.11.2021 року, 754,70 грн 3% річних за період з 01.01.2019 року по 30.11.2021 року, 2636,91 грн інфляційні втрати за період з 01.01.2019 року по 30.11.2021 року; в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткової зміни та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» надавало послуги з постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку за адресою по АДРЕСА_2 (а.с. 13-17, 21-39).

Відповідачка ОСОБА_1 з 21.09.1983 року зареєстрована за адресою по АДРЕСА_3 , є абонентом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та має особовий рахунок № НОМЕР_1 , який було відкрито на ім`я відповідального наймача ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання №3490 від 19.01.2022, копією ордера №393, виданого 01.07.1983 відділом з обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Краматорської міської ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Краматорської міської ради народних депутатів від 22.06.1983 №570 (10-11, 44, 119).

Згідно копії довідки №63184 від 26.12.2024 року, виданої Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіально громади Краматорської міської ради, за адресою по АДРЕСА_3 з 01.04.1996 по 30.11.2021були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 153).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.04.2025 року у справі №175/4552/25 встановлено факт смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Севастополь Автономної Республіки Крим, на тимчасово окупованій території України. Рішення набрало законної сили 16.04.2025 (а.с. 181-182).

Отже, фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення встановилися між позивачем та відповідачкою, оскільки ОКП «Донецьктеплокомуненерго» фактично надавав послуги з опалення, а відповідачка користувалась даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлялась від них.

Згідно довідки про заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 , у відповідачки перед ОКП «Донецьктеплокомуненерго» утворилась заборгованість у розмірі 94164,04 грн, з яких заборгованість за теплову енергію за період 01.04.1996 року до 30.11.2021 року - 24268,41 грн, 3% річних за період з 01.04.1996 року до 30.11.2021 року - 9499,54 грн, інфляційні втрати за період з 01.04.1996 року до 30.11.2021 року - 60396,09 грн (а.с. 4-5).

Відповідно до статей 64, 67, 68 ЖК України наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV (який був чинним по 01.05.2019), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVвиконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVспоживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IVпередбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII (який набрав чинності 10.12.2017), до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2189-VIII).

Пунктами 1, 5 частин другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За змістом пунктів 1, 2 частини другої статті 8 вказаного вище Закону, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України №2189-VIII).

У даному випадку між позивачем та відповідачкою склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло, в якому вона зареєстрована, надавалися комунальні послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно положень ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З наведеного вбачається наявність встановленого законом обов`язку споживачів сплачувати за одержані комунальні послуги, оскільки відповідач зареєстрована у житловому приміщенні за вказаною вище адресою, де позивачем надаються послуг з постачання теплової енергії. Вказаний обов`язок поширюється на всіх осіб, що зареєстровані чи проживають за адресою надання послуг, є солідарним і його виконання може бути заявлене до будь-кого з солідарних боржників окремо чи до усіх разом.

Аналогічний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14 (провадження №61-33329св18).

Враховуючи викладене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги доведеність факту неналежного виконання відповідачкою обов`язку зі сплати за спожиту теплову енергію за адресою по АДРЕСА_3 та наявність заборгованості за період 01.04.1996 року до 30.11.2021 року на суму 24268,41 грн, - колегія дійшла висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо її стягнення з відповідачки та нарахованих на цю заборгованість сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Разом з тим, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ухвалення оскаржуваного рішення подано заяву про застосування строків позовної давності від 24.10.2024 (а.с. 120-122).

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу вправі заявити в суді вимоги про повернення тієї частини боргу, що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відтак, оскільки у даних правовідносинах встановлено обов`язок відповідачки сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послугщомісячно на підставі показників лічильника (індивідуального чи загальнобудинкового) на кінець розрахункового періоду, тобто зі спливом кожного календарного місяця, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, у редакції чинній з 09.12.2016 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем.

У пункті 34 типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, погоджено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Отже, перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення, починається через один місяць за звітнім місяцем, у якому надано відповідну послугу з постачання теплової енергії.

Встановлено, що даний позов пред`явлений до суду 30 грудня 2021 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2).

Згідно змісту довідки про заборгованість, відповідачка не здійснювала оплату послуг теплопостачання у період з квітня 1996 року по листопад 2003 року включно. Платіж на погашення заборгованості за теплопостачання було здійснено у грудні 2003 року на суму 100,00 грн. Надалі погашення заборгованості за надані послуги теплопостачання відбувалось з певною періодичністю, у зв`язку з чим відбувалось переривання строків позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за теплопостачання (а.с. 4-5).

У зв`язку з викладеним вище, пропущеною слід вважати позовну давність до вимог про стягнення боргу за теплопостачання у період з квітня 1996 року по листопад 2000 року включно, тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Якщо строк позовної давності сплив до основної вимоги вважається що позовна давність спливла й до додаткової (у тому числі ст. 625 ЦК України).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від від 03.04.2019 року у справі №756/9094/15.

Колегія звертає увагу, що відповідачка не здійснювала добровільне погашення нарахувань 3% річних та інфляційних, тому позовна давність за даними позовними вимогами не переривалась.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є

Ураховуючи викладене, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року.

Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 до 30 червня 2023 року.

Отже, беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною слід вважати позовну давність лише за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, що виникли до 12 березня 2017 року.

Строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на строк дії воєнного стану в Україні.

Колегія не приймає до уваги представлений позивачем розрахунок сум 3% річних та втрат у зв`язку з інфляцією, адже він складені без урахування часткового погашення заборгованості відповідачкою.

Тому при визначенні розміру сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, які підлягають стягненню з відповідачки за період з 12.03.2017 по 30.11.2021, суд приймає до уваги складений представником відповідачки контррозрахунок, відповідно до якого за період з 01.01.2019 до 30.11.2021 3% річних становлять 754,70 грн, а інфляційні втрати за період з 01.01.2019 року по 30.11.2021 року - 2636,91 грн (а.с. 199-201).

За період з 12.03.2017 до 01.01.2019 3% річних становлять 443,18 грн, інфляційні втрати - 1146,27 грн, виходячи з наступних розрахунків суду.

На суму платежу за березень 2017 року (01.04.2017 - 01.11.2018, 580 днів) інфляційне збільшення становить: 803,65 x 1.17444866 - 803,65 = 140,20 грн.

На суму платежу за квітень 2017 року (01.05.2017 - 01.11.2018, 550 днів) інфляційне збільшення становить: 247,19 x 1,16397290 - 247,19 = 40,53 грн.

На суму платежу за жовтень 2017 року (01.11.2017 - 01.11.2018, 366 днів) інфляційне збільшення становить: 414,59 x 1,09452534 - 414,59 = 39,19 грн.

На суму платежу за листопад 2017 року (01.12.2017 - 01.12.2018, 366 днів) інфляційне збільшення становить: 1280,87 x 1,09994915 - 1280,87 = 128,02 грн.

На суму платежу за грудень 2017 року (01.01.2018 - 01.01.2019, 366 днів) інфляційне збільшення становить: 1222,57 x 1,09777104 - 1222,57 = 119,53 грн.

На суму платежу за січень 2018 року (01.02.2018 - 01.01.2019, 335 днів) інфляційне збільшення становить: 1758,72 x 1,08154782 - 1758,72 = 143,42 грн.

На суму платежу за лютий 2018 року (01.03.2018 - 01.04.2019, 397 днів) інфляційне збільшення становить: 1741,85 x 1,09782512 - 1741,85 = 170,40 грн.

На суму платежу за березень 2018 року (01.04.2018 - 01.07.2019, 457 днів) інфляційне збільшення становить: 1599,11 x 1,09889433 - 1599,11 = 158,14 грн.

На суму платежу за квітень 2018 року (01.05.2018 - 01.08.2019, 458 днів) інфляційне збільшення становить: 235,72 x 1,08363191 - 235,72 = 19,71 грн.

На суму платежу за жовтень 2018 року (01.11.2018 - 01.08.2019, 274 дні) інфляційне збільшення становить: 119,94 x 1,05302189 - 119,94 = 6,36 грн.

На суму платежу за листопад 2018 року (01.12.2018 - 01.02.2020, 428 днів) інфляційне збільшення становить: 1557,21 x 1,05095926 - 1557,21 = 79,35 грн.

На суму платежу за грудень 2018 року (01.01.2019 - 01.07.2020, 548 днів) інфляційне збільшення становить: 1649,7 x 1,06147612 - 1649,7 = 101,42 грн.

Всього інфляційне збільшення за період з 12.03.2017 до 01.01.2019 становить: 140,20 + 40,53 + 39,19 + 128,02 + 119,53 + 143,42 + 170,40 + 158,14 + 19,71 + 6,36 + 79,35 + 101,42 = 1146,27 грн.

3% річних за період з 12.03.2017 до 01.01.2019 становить 443,18 грн:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума (грн)
з 01.04.2017 до 01.11.2018 803.65 x 3 x 580 : 365 : 10058038.31
з 01.05.2017 до 01.11.2018 247.19 x 3 x 550 : 365 : 10055011.17
з 01.11.2017 до 01.11.2018 414.59 x 3 x 366 : 365 : 10036612.47
з 01.12.2017 до 01.12.2018 1280.87 x 3 x 366 : 365 : 10036638.53
з 01.01.2018 до 01.01.2019 1222.57 x 3 x 366 : 365 : 10036636.78
з 01.02.2018 до 01.01.2019 1758.72 x 3 x 335 : 365 : 10033548.43
з 01.03.2018 до 01.04.2019 1741.85 x 3 x 397 : 365 : 10039756.84
з 01.04.2018 до 01.07.2019 1599.11 x 3 x 457 : 365 : 10045760.07
з 01.05.2018 до 01.08.2019 235.72 x 3 x 458 : 365 : 1004588.87
з 01.11.2018 до 01.08.2019 119.94 x 3 x 274 : 365 : 1002742.70
з 01.12.2018 до 31.12.2019 1557.21 x 3 x 396 : 365 : 10039654.77
з 01.01.2020 до 01.02.2020 1557.21 x 3 x 32 : 366 : 1003254.77
з 01.01.2019 до 31.12.2019 1649.7 x 3 x 365 : 365 : 10036574.24
з 01.01.2020 до 01.07.2020 1649.7 x 3 x 183 : 366 : 10018374.24

Враховуючи викладене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованості за спожиту теплову енергію за період з грудня 2000 року по 30.11.2021 в розмірі 21154,65 грн, 3% річних за період з 12.03.2017 по 30.11.2021 в сумі 1197,88 грн ( 443,18 грн + 754,70 грн) та інфляційних втрат за період з 12.03.2017 по 30.11.2021 у розмірі 3783,18 грн (1146,27 грн + 2636,91 грн), а всього 26135 (двадцять шість тисяч сто тридцять п`ять) грн 71 коп.

Підстави для стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних нарахувань у період до 12 березня 2017 року - відсутні, у зв`язку з пропуском позивачем загального трирічного строку позовної давності відносно даної частини позовних вимог.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованості за теплову енергію, 3% річних, інфляційних втрат загальної суми заборгованості.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідачку покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору (2270,00 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам (27,75%) в сумі 629,92 грн (а.с. 1).

На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого відповідачкою судового збору при поданні апеляційної скарги (2724,00 грн), пропорційно залишеним без задоволення вимогам (72,25%) в сумі 1968,09 грн (а.с. 203).

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивача (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь відповідачки в розмірі 1338,17 грн (1968,09 грн - 629,92 грн).

У зв`язку з цим, рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат про стягнення з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» судових витрат у розмірі 2196,00 грн, з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні та частковому скасуванню, з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованості за теплову енергію змінити з 22898,09 грн, на 21154,65 грн; в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» 3% річних змінити з 8557,80 грн, на 1197,88 грн; в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» інфляційних втрат змінити з 59635,42 грн, на 3783,18 грн; та в частині розміру загальної суми заборгованості, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», змінити з 91091,31 грн, на 26135 (двадцять шість тисяч сто тридцять п`ять) грн 71 коп.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року в частині розподілу судових витрат скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1338 (одна тисяча триста тридцять вісім) грн 17 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова