К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 761/31360/14-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/13676/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Волошина В.О., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник: Кредитна спілка «Український фінансовий союз», про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просив:

визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2018р. по цивільній справі №761/31360/14-ц, яка полягає у відсутності дій, спрямованих на відновлення виконавчого провадження НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом 03 лютого 2015р. по цивільній справі №761/31360/14-ц;

зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити зазначене виконавче провадження на виконання вищезгаданого судового рішення;

у зв`язку із невиконанням ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2018р. по цивільній справі №761/31360/14-ц, постановити окрему ухвалу щодо старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Городньої Г.Ю. та скерувати її до органу ДВС для вжиття заходів щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Скарга мотивована тим, що 20 травня 2015 року Шевченківським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист у справі №761/31360/14-ц на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року, яким було стягнуто з КС «Український фінансовий центр» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 49 179,02 грн.

В подальшому, на підставі зазначеного виконавчого листа, 07 липня 2015 року постановою Державної виконавчої Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, яке було завершено 27 червня 2017 року на підставі п. 2 ч. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції на момент вчинення вказаної процесуальної дії), шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Разом із тим, стягувач не погодився із постановою про повернення виконавчого документу та оскаржив її в установленому законодавством порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року по справі №761/31360/14-ц, яка набрала законної сили, було визнано бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві під час виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/31360/14-ц - неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Городньої Г.Ю. про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 червня 2017 року ВП НОМЕР_1.

Заявник стверджує, що незважаючи на неодноразові звернення останнього до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням відновити виконавче провадження НОМЕР_1 на виконання вищезгаданого судового рішення, державним виконавцем не було вчинено цієї процесуальної дії.

Крім того, станом на час звернення до суду із даною скаргою вказане судове рішення та відповідний виконавчий лист - залишаються невиконаними, що, на переконання заявника, є порушенням його законних прав та інтересів.

У зв`язку з викладеним, стягувач просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року скаргу стягувача ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у невиконанні ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року у справі №761/31360/14-ц, а саме: у відсутності дій, спрямованих на відновлення виконавчого провадження НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 20 травня 2015 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року по цивільній справі №761/31360/14-ц за позовом ОСОБА_1 до КС «Український фінансовий союз» про стягнення коштів.

Зобов`язано посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 20 травня 2015 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року по цивільній справі №761/31360/14-ц за позовом ОСОБА_1 до КС «Український фінансовий союз» про стягнення коштів.

В решті вимог скарги - відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивовано тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та на підставі висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що 03 липня 2015 року державним виконавцем, керуючись статтями 17, 19, 21, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва, який видано 20 травня 2015 року у справі № 761/31360/14-ц, про стягнення з КС «Український фінансовий союз» на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 49174,02 грн. Зазначеною постановою, боржника зобов`язано виконати виконавчий документ в семиденний термін. У встановлений строк рішення суду боржником не виконано.

В порядку примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва, який видано 20 травня 2015 року у справі № 761/31360/14-ц, встановлено, що «заходами, вжитими державним виконавцем, встановлено: майно яке належить на праві власності боржникові та на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, не виявлено. В зв`язку з вищевикладеним, виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві з правом його повторного пред`явлення до примусового виконання у встановлений законом строк».

27 червня 2017 року державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини першої статті 37 Закону, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

В подальшому ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року у справі № 761/31360/14 постанову про повернення виконавчого документа стягувачу було скасовано.

14 серпня 2018 року державним виконавцем у зв`язку із скасуванням судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачу винесено постанову про скасування процесуального документу, якою скасовано документ «Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу» від 27 червня 2017 року.

Враховуючи що стягувачем виконавчий документ не пред`явлено до виконання у строк, визначений статтею 41 Закону, 13 червня 2024 року державним виконавцем, керуючись вимогами пункту 13 частини першої статті 39, статтею 40 Закону, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Відтак, вважає, що Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) права та інтереси скаржника не порушував, державним виконавцем здійснювалися заходи щодо примусового виконання рішення суду.

Вказував, що ОСОБА_1 звернувся із скаргою до суду з пропуском строку, без обгрунтування поважності причин пропуску такого строку, судом першої інстанції питання поновлення строку для звернення до суду зі скаргою не вирішувалося, тому наявні підстави для скасування ухвали суду та для залишення скарги без розгляду.

В судовому засіданні представник Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Коваленко Є.І. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належно, тому колегія суддів вважала можливим провести розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення представника виконавчої служби, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015р., по справі №761/31360/14-ц яке набрало законної сили, було стягнуто з Кредитної спілки «Український фінансовий центр» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 49179, 02 грн.

На підставі зазначеного виконавчого листа, 07 липня 2015р. постановою Державної виконавчої Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, яке було завершено 27 червня 2017р. на підставі п. 2 ч. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції на момент вчинення вказаної процесуальної дії), шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2018р. по справі №761/31360/14-ц, яка набрала законної сили, було визнано бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві під час виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/31360/14-ц - неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Городньої Г.Ю. про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 червня 2017р. ВП НОМЕР_1.

14 серпня 2018 року державним виконавцем в межах зазначеного виконавчого провадження було винесено постанову про скасування процесуального документу «Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу» від 27 червня 2017 року на підставі абз. 4 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції на момент вчинення вказаної процесуальної дії: начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.), разом із тим, у зазначеній постанові, державним виконавцем встановлено, що «ухвалою Шевченківського райсуду м. Києва від 17.01.2018 за №761/31360/14 постанову про повернення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 27.06.2017 скасовано.».

Задовольняючи частково скаргу, визнаючи неправомірною бездіяльність посадових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у невиконанні ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року у справі №761/31360/14-ц, а саме: у відсутності дій, спрямованих на відновлення виконавчого провадження НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 20 травня 2015 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року по цивільній справі №761/31360/14-ц за позовом ОСОБА_1 до КС «Український фінансовий союз» про стягнення коштів, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту отримання державним виконавцем копії ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2018 року, яка набрала законної сили, та є обов`язковою для виконання, державним виконавцем не вчинено дій, спрямованих на відновлення виконавчого, враховуючи, що виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, належним чином засвідчену копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018р. Шевченківським районним судом м. Києва було скеровано на адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві та стягувача ОСОБА_1 належним чином засвідчену копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2018р.

Разом з тим, як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем не виносилася постанова про відновлення виконавчого провадження, що передбачено ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, встановивши, що виконавче провадження не було відновлено за постановою виконавця, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги Безвуляув А.В.

Посилання державного виконавця на те, що 14 серпня 2018 року державним виконавцем у зв`язку із скасуванням судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачу винесено постанову про скасування процесуального документу, якою скасовано документ «Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу» від 27 червня 2017 року, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана обставина не свідчить про відновлення виконавчого провадження згідно ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», в якій чітко визначено, що виконавче провадження відновлюється за постановою виконавця. Така постанова державного виконавця в копіях виконавчого провадження відсутня.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 звернувся із скаргою до суду з пропуском строку, без обгрунтування поважності причин пропуску такого строку, судом першої інстанції питання поновлення строку для звернення до суду зі скаргою не вирішувалося, тому наявні підстави для скасування ухвали суду та для залишення скарги без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено також частинами першою та п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною п`ятою статті 74 цього Закону передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами.

Колегія суддів звертає увагу, що під бездіяльністю розуміється певна форма поведінки, у даному випадку посадової особи державної виконавчої служби, пов`язана з невиконанням такою особою дій, які вона була зобов`язана вчинити в силу покладених на неї обов`язків та згідно з чинним законодавством України. Ухилення суб`єкта владних повноважень від вчинення дій, які він зобов`язаний вчинити у певних випадках, є бездіяльністю, протиправність її може мати місце лише у тому випадку, якщо внаслідок неї порушуються права, інтереси чи свободи інших осіб.

Вирішуючи питання про дотримання заявником процесуального строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, необхідно виходити з фактичних обставин справи, поведінки заявника та особливостей правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просив визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського ВДВС у м. Києві щодо не відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року у справі № 761/31360/14-ц, якою, зокрема, було скасовано постанову старшого державного виконавця Городньої Г.Ю. від 27 червня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, а також просив зобов`язати Шевченківський ВДВС у м. Києві відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 згідно ухвали суду на підставі норм статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Тлумачення змісту частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про обмеження строком оскарження лише рішень та дій виконавця, посадових осіб органів ДВС.

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005 (провадження № 61-38328св18) викладено правовий висновок, що бездіяльність, на відміну від дії, не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення. Встановлення строків звернення до суду та залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не може слугувати меті легалізації триваючого правопорушення та, відповідно, здійснення незаконної бездіяльності.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 175/3995/17-ц (провадження № 61-36762св18) зазначено, що триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

Таким чином, бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

Крім того, встановивши, що 16 вересня 2019 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 старший державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Києві Городнья Г.Ю. винесла постанову про скасування уже скасованої в судовому порядку постанови від 27 червня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувачу, колегія суддів враховує, що предметом поданої скарги ОСОБА_1 є бездіяльність Шевченківського ВДВС у м. Києві щодо не відновлення вказаного виконавчого провадження саме підставі положень статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом прийняття державним виконавцем відповідної постанови, а не шляхом скасування процесуального документа на підставі абзацу 4 частини третьої статті 74 цього Закону.

Отже, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для залишення скарги без розгляду ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про постановлення судом ухвали з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: