Дата документу 30.09.2025 Справа № 336/69/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/69/25 Головуючий в 1-й інстанції Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/1492/25 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Кухаря С.В.

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оріхівської міської ради, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, яким просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію у сумі 80 596,33 грн.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої позивачка прийняла спадщину, у строки визначені чинним законодавством подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У померлої ОСОБА_2 залишилось майно у вигляді недоотриманої пенсії, розмір якої на день смерті спадкодавці складає 80 596, 33 грн.

Разом з тим, позивачка не змогла оформити право власності на спадкове майно, оскільки у спадковому реєстрі наявний запис про реєстрацію заповіту складеного ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Студенцовим О.В., 21 вересня 2018 року, зареєстрованим за номером 872.

Однак оскільки нотаріус Студенцов О.В., який посвідчував заповіт і у якого повинен зберігатись його другий примірник, здійснював свою діяльність у місті Оріхів, що відноситься до зони активних бойових дій, вказаний нотаріус не здійснює нотаріальної діяльності та не передавав до державного нотаріального архіву нотаріальні справи, з`ясувати зміст заповіту неможливо.

У зв`язку із викладеним позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію.

Позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на недоотриману пенсію у сумі 80 596, 33 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після померлої ОСОБА_2 на недоотриману пенсію у сумі 80 596, 33 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, 30 червня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивачки права в порядку спадкування на недоотриману пенсію після померлої ОСОБА_2 . Вказує, що суд не звернув увагу на те, що позов подано до неналежного відповідача, у зв`язку з чим розглянув справу з порушенням вимог процесуального законодавства. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Чоп`як В.М. наголошує, що предметом спору у справі є право власності на спадкове майно, у зв`язку з чим належним відповідачем є саме орган місцевого самоврядування. Просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд ухвалив судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 344/16101/17.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

Відповідно до частин другої та третьої статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Оріхівської міської ради, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи засвідчують, що спір виник з приводу визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію після померлої ОСОБА_2 в розмірі 80 596, 33 грн.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, померла ОСОБА_2 перебувала на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримувала пенсію за віком.

При цьому також встановлено, що позивачка прийняла спадщину у встановлений законом строк шляхом подання відповідної заяви приватному нотаріусу. Інші спадкоємці за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від прийняття належної їм частки спадщини, що залишилися після смерті матері.

Таким чином, позовна вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію не може бути заявлена до Оріхівської міської ради, оскільки остання не оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивачки, визнавала позов та просила розглядати справу за відсутності її представника.

Натомість третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, до повноважень якого відноситься вирішення питання про виплату недоотриманої пенсії, що належала спадкодавцю, оспорює право позивачки на таку пенсію.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача, що не позбавляє позивачку права на звернення до суду за захистом порушених прав з визначенням належного суб`єктного складу учасників процесу.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Оріхівської міської ради, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Дата складання повної постанови 01 жовтя 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: Г.С. Подліянова

С.В. Кухар