Справа №489/6353/20 Головуючий у 1-й інстанції Коваленко І. В.
Провадження № 22ц/812/1690/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

1 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Крамаренко Т. В.,

із секретарем: Шурмою Є. М.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 , від імені

якого діє адвокат Ютовець Олексій Олексійович,

на додаткове рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 15 липня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Коваленка І. В. у місті Миколаєві о 10 годині 50 хвилині, зі складенням повного судового рішення, у справі

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2

про виділ частки з нерухомого майна та визначення порядку

користування земельною ділянкою , -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_3 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про виділ частки нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі автомийки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 та визначення порядку користування земельною ділянкою за тією ж адресою.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2020 року за позовом ОСОБА_3 відкрите спрощене позовне провадження і справа призначена до розгляду.

У березні 2021 року відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив, позивачка, діючи через свого представника ОСОБА_4 спростувала доводи відповідача та наполягала на задоволенні позову.

Відповідач в свою чергу направив заперечення на відповідь на відзив, у яких наполягав на відсутності підстав для задоволення позову.

У червні 2021 року до участі у справі в якості представника відповідача вступив адвокат Ютовець О. О. на підставі виданого ним ордеру.

У вересні 2021 року до участі у справі у якості представниці позивачки вступила адвокат Сидоренко Т. В. на підставі виданого нею ордеру.

Також у вересні 2021 року позивачкою ОСОБА_3 змінено предмет позову шляхом подачі заяви про поділ в натурі нерухомого майна між співвласниками, на яку відповідачем подано відзив із запереченнями щодо задоволення такого позову.

У лютому 2024 року до участі у справі у якості представника позивачки вступив адвокат Семененко В. Б. на підставі виданого ним ордеру, який діючи від імені позивачки направив заяву із проханням здійснити поділ майна в натурі за другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи та судової земельно технічної експертизи.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 7 лютого 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду.

30 квітня 2025 року від представника позивачки, від імені якої став виступати адвокат Орловський М. А., надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів та ордеру на підтвердження повноважень адвоката.

Рішенням Інгульського (колишнього Ленінського) районного суду міста Миколаєва від 8 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про поділ в натурі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нежитлової будівлі автомийки на підставі другого варіанту додаткової судової будівельно-технічної та земельної технічної експертизи №125-187 від 31.12.2024, із зобов`язанням ОСОБА_1 провести перепланування, стягненням з ОСОБА_2 116 811 грн компенсації половини вартості інженерних комунікацій. Розподілені судові витрати з оплати судового збору, складення робочого проєкту та залучення експерта.

14 липня 2025 року від представника позивачки адвоката Орловського М. А. надійшла заява про стягнення з відповідача понесених позивачкою витрат на правову допомогу загальною сумою 31 657 грн 30 коп.

15 липня 2025 року до суду надійшла заява аналогічного змісту від представника відповідача адвоката Ютовця О. О., де він зазначив, що відповідачем теж понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн, внаслідок чого вони просили розподілити такі витрати між сторонами в рівних частках, виходячи із змісту заявлених та задоволених позовних вимог.

Додатковим рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєва від 15 липня 2025 року заяви представників сторін задоволені частково та з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 різниця в понесених витратах на правову допомогу в розмірі 10 828 грн 65 коп.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з пропорційності задоволених вимог понесені сторонами витрати підлягають розподілу між сторонами в рівних частках без зменшення заявленого кожною стороною розміру.

Не погодившись з додатковим рішенням суду відповідач, від імені якого діє адвокат, просив його змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25 000 грн витрат, замість заявлених ним раніше 10 000 грн, оскільки ним знайдені ще додаткові квитанції про оплату наданої правничої допомоги.

Також послався у змісті скарги на неправомірність врахування судом понесені витрати позивачки на суму еквівалентну 1 000 доларів США, виходячи з того, що грошовою одиницею України є гривня, а не іноземна валюта, і по-друге, за відсутністю актів виконаних робіт на цю суму, яка не є підтвердженою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка вимоги скарги вважала необґрунтованими, а додаткове рішення суду таким, що постановлено у відповідності до норм процесуального права.

Представником відповідача надана відповідь на відзив позивачки, в якій представник наполягав на задоволенні поданої ними скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо ним не вирішено питання про судові витрати.

За змістом пунктів 1-3 частини 1, частини 8 статті 141 ЦПК України убачається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі відмови у позові такі витрати покладаються на позивача, а у випадку часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторонам сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Орловським М. А., як і адвокатом Ютовцем О. О., як представниками сторін, такі заяви зроблені у відповідності частини 8 статті 141 ЦПК України і протягом п`яти робочих днів подані відповідні документи.

Ці обставини встановлені судом першої інстанції, заяви прийняті до розгляду та за ними ухвалено додаткове рішення.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Тому сторонами на підтвердження понесених ними витрат на професійну правничу допомогу надані договори, квитанції про сплату витрат тощо.

Так, при подачі позову до суду позивачкою заявлено про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в розмірі 22 668 грн, яку на час звернення до суду їй надавав адвокат Татарінов В. П. (т.1 а.с.10, 95-96). У заяві про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу позивачкою заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу в більшому розмірі - 31 657 грн 30 коп., як витрат, понесених на представництво її інтересів трьома різними адвокатами, в тому числі на надання правової допомоги адвокаткою Сидоренко Т. В. на суму еквівалентну 1 000 доларів США та адвокатом Орловським М. А. на суму 5 000 грн (т.2 а.с.211-225).

В той же час на їх підтвердження надано акт виконаних робіт та рахунок-фактура на суму в 5 000 грн. На підтвердження внесення грошових коштів в еквіваленті до валютних цінностей за надання правової допомоги адвокаткою Сидоренко Т. В. позивачкою надано лише два тотожних за своїм змістом договорів про надання допомоги від 3.09.2021р, але за різними номерами: 411, 412 з підтвердженням оплати грошових коштів, еквівалентних 250 доларів США, в якості авансу та подальшим наміром здійснити оплату в еквіваленті 250 доларів США (т.2 а.с.214-215).

Відповідач у поданому відзиві зазначив про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в сумі 15 000 грн (т.1 а.с.112), але подав заяву до стягнення витрат на суму 10 000 грн (т.2 а.с.232).

Тому, суд першої інстанції під час розподілу заявлених до стягнення витрат кожною стороною, виходив із заявлених до стягнення сум витрат, які розподілив порівну. Зокрема, суму витрат, що пред`явлена позивачкою в розмірі 31 657 грн 30 коп. (з урахуванням еквіваленту долара США до гривні), не зменшував, за відсутністю заперечень іншої сторони та вважав, що ці витрати нею підтверджені. При тому не звернув увагу на положення частини 4 статті 141 ЦПК України, оскільки розмір заявлених позивачкою орієнтовних витрат на правничу допомогу в сумі 22 668 грн є значно меншим, ніж пред`явлений до стягнення в сумі 31 657 грн 30 коп.

Не звернута увага судом і на відсутність доводів позивачки та її представника, що збільшення таких витрат пов`язано з їх непередбачуваністю або викладення ними інших обставин, які об`єктивно призвели до збільшення витрат, крім реалізацією позивачкою особистого права на зміну адвокатів, які представляли її інтереси, що автоматично не породжує у відповідача обов`язку з їх сплати.

Отже, підтвердженими у справі є витрати позивачки на правничу допомогу в сумах 5000 грн та еквіваленті 250 доларів США, що складає на час проведення розрахунку 3 вересня 2021 року 6 937 грн 50 коп., а разом 11 937 грн 50 коп.. Ця сума є такою, що не виходить за межі заявленого орієнтовного розрахунку витрат, які позивачка планувала понести на час розгляду справи, а тому повинна була врахована судом до розгляду з правильним її пропорційним поділом між сторонами, з огляду на частково задоволені вимоги. Підстав для подвійного врахування внесення позивачкою оплати авансу на користь адвокатки Сидоренко Т. В. за двома тотожними договорами без складення актів виконаних робіт та видачі квитанцій, колегія суддів не вбачає.

Внаслідок цього сума витрат, яка підлягає компенсації на користь позивачки за рахунок відповідача, складає 5 968 грн 75 коп.

В той же час сума витрат, яка підлягала компенсації за рахунок позивачки на користь відповідача, судом врахована правильно, як половина від понесених витрат на правничу допомогу, що складає 5 000 грн.

Підстав для її підвищення до 25 000 грн, що заявлено відповідачем та його представником у змісті апеляційної скарги немає, з огляду на приписи частини 8 статті 141 ЦПК України та незважаючи на те, що відповідачем несподівано було знайдено ще декілька квитанцій про сплату таких витрат, які за його процесуальним обов`язком повинні були надані до суду першої інстанції, а не до апеляційної інстанції.

Не вбачає колегія суддів і підстав для відхилення аргументів позивачки зі стягнення витрат, понесених нею на правову допомогу в сумі еквівалентній 250 доларам США, яка не є сплатою валютних цінностей на користь адвоката, оскільки лише визначає аванс за гонорар адвоката в національній валюті України з його прив`язкою до долара США, що не заборонено під час укладення договору на надання правової допомоги між клієнтом та його адвокатом.

Таким чином, за умовами наданих сторонами договорів, які містять детальний опис дій, які повинні були виконати адвокати на їх підставі та у відповідності до розрахунку тривалості використаного часу, витрати, які понесені кожній із сторін правильно визначені судом першої інстанції, як рівні, на підставі чого судом було зроблено взаєморозрахунок таких витрат між сторонами, але помилково розраховано розмір витрат, який підлягає компенсації на користь позивачки.

За такого та враховуючи, що позивачці підлягає компенсації за рахунок відповідача 5 968 грн 75 коп. витрат, понесених нею на правничу допомогу, а на користь відповідача з позивачки сума таких витрат в розмірі 5 000 грн, то слід провести їх взаєморозрахунок і з відповідача на користь позивачки слід стягнути 968 грн 75 коп. витрат на правничу допомогу, як суми що перевищує розмір витрат, які б підлягали з неї на користь відповідача.

В той же час розподіл витрат судом першої інстанції помилково виконано під час визначення суми компенсації на користь позивачки, внаслідок чого додаткове рішення слід змінити в частині визначення загальної суми, що підлягає до стягненню з відповідача на користь позивачки, як та, що перевищує суму витрат відповідача, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 376 ЦПК України, зменшивши її з 10 828 грн 65 коп. до 968 грн 75 коп.

Таким чином подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПО С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Ютовець Олексій Олексійович, - задовольнити частково.

Додаткове рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 15 липня 2025 року в частині визначення суми витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 968 гривень 75 копійок в рахунок понесених нею витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, що перевищує розмір витрат, понесених іншою стороною.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяті днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова