Справа № 302/993/25
Провадження № 2/302/420/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2025 року селище Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Повідайчика О.І.,
секретаря судового засідання Куруц В.І.,
представника позивача Пилипчук М.В.,
представника відповідача Шишола В.М.,
розглянувши в залі судових засідань в селищі Міжгір`я Закарпатської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
21 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулось до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
25.01.2022 було укладено договір № 25/01/2022/1 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 974888.
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 974888.
18.02.2025 було укладено договір № 18-02/25 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 974888.
Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 974888.
Ухвалою суду від 23.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.170-171).
Відповідно до вимог частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.
Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
07.08.2025 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Шишола Василем Михайловичем подано відзив на позов, в якому просить застосувати позовну давність у судовій справі №302/993/25 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №974888 від 24.09.2021 та ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» у задоволені позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №974888 від 24.09.2021 року відмовити у повному обсязі у зв`язку із закінченням строків позовної давності. Відзив мотивовано тим, що датою укладення договору позики №974888 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 є 24 вересня 2021 року та відповідно п.п. 2.3. Договору датою повернення позики є 24 жовтня 2021 року. Тому після закінчення строку повернення позики, зокрема після 24.10.2021 року, передбаченого п.п.2.3. Договору, і до дати звернення позивачем до суду з вимогою про стягнення заборгованості, зокрема 09.07.2025, минуло 3 роки і 8 місяців, що перевищує строк загальної позовної давності у три роки, передбачений статтею 257 ЦК України. Правових підстав для застосування спеціальної позовної давності терміном понад три роки до правовідносин між позивачем та відповідачем не має. Окрема письмова угода між позивачем та відповідачем про збільшення тривалості позовної давності, встановленої законом, не укладалася. Обставини, які були б підставою для переривання позовної давності, передбачені статтею 264 ЦК України, відсутні. У відносинах між позивачем та відповідачем також є відсутніми обставини зупинення перебігу позовної давності, передбачені статтею 263 ЦК України.
15.08.2025 представником позивача Сердійчук Ярославою Ярославовіввною подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у
період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені Позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Виходячи з чого, посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останнього про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню.
15.08.2025 представник позивача Сердійчук Ярослава Ярославівна подала клопотання про розгляд справи з повідомленням осіб.
Ухвалою суду від 20.08.2025 клопотання представника позивача ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» - Сердійчук Ярослави Ярославівни про розгляд справи з повідомленням сторін, - задоволено та продовжено подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача Пилипчук С.В. у судовому засідання позовні вимоги ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» підтримав в повному обсязі та просить такі задоволити.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шишола В.М. в судовому засіданні просить у задоволені позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики №974888 від 24.09.2021 року відмовити у повному обсязі у зв`язку із закінченням строків позовної давності.
Заслухавши позиції сторін в судовому засіданні, повно та всебічно розглянувши надані позивачем документи та матеріали на обґрунтування заявлених ним вимог, та поданий представником відповідача відзив на позовну заяву, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив, що 24 вересня 2021 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ОСОБА_1 (далі позичальник та/або відповідач) уклали Договір № 974888 (а.с. 40). Відповідно до п. 2 Договору про надання позики : сума позики становить 5000,00 грн.; базова процентна ставка (фіксована) - 2.0 % яка нараховується з другого дня користування позикою до дати повернення позики, строк позики 30 днів. Згідно з розділу 2 Кредитного договору Відповідач підтверджує, що ознайомлений зі змістом цієї Заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний.
Відповідно до п.13 Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Згідно з додатком № 2 до договору Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 41) загальна сума процентів за період кредитування складає 1 200 грн.
Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
У п.п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.
Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту за договором позики № 974888 від 24.09.2021 (а.с. 41), ОСОБА_1 24.10.2021 року зобов`язаний був сплатити за Кредитом 6200,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень сума кредиту за договором; 1200,00 гривень проценти за користування кредитом.
Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 974888 (а.с. 134-136) нарахування процентів здійснювалося за період з 24.09.2021 по 25.01.2022, при цьому за період з 24.09.2021 по 24.10.2021 нараховано проценти в сумі 1 200,00 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості у відповідача станом на 26.06.2025 наявна заборгованість за кредитним договором № 974888 від 24.09.2021 у розмірі 17 092,32 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 5 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12 000,00 грн.; інфляційні збитки 80,00 грн; нараховані 3% річних -12,32 грн.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
25.01.2022 було укладено договір № 25/01/2022/1 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 974888.
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 974888.
18.02.2025 було укладено договір № 18-02/25 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 974888.
Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до договору факторингу № 18-02/25 від 18 лютого 2025 року, ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору № 974888 від 24.09.2021 в розмірі 17 092,32 гривень.
Позивач заявив вимогу про стягнення із ОСОБА_1 за кредитним договором № 974888 від 24.09.2021 в сумі 17 092,32 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 5 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12 000,00 грн; інфляційні збитки 80,00 грн; нараховані 3% річних -12,32 грн. Таку позовну вимогу позивач обґрунтовує, зокрема, розрахунком суми заборгованості, вчиненою первісним кредитором.
В той же час, доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості стверджується, що первісний кредитор нараховував відсотки за користування ОСОБА_1 кредитом поза межами 30-ти денного строку кредитування, узгодженого сторонами й визначеного Договором про споживчий кредит № 974888 від 24.09.2021. При цьому в межах зазначеного строку кредитування розмір нарахованих відсотків становить 1 200,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду у п. 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України».
Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (п. 81).
У пунктах 84-87 цієї постанови ВП ВС констатовано: зі спливом строку кредитування позичальник не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 84); очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними (п. 85); невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 86); надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця (п. 87).
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (п. 91 згаданої вищи постанови ВП ВС).
Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від таких висновків.
Щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування на підставі умов договору, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 у п. 114 зауважила: «сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх». Натомість Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин (п. 120).
З врахуванням наведених норм цивільного законодавства та сталої практики їх правозастосування суд дійшов висновку, що умови Договору про споживчий кредит № 974888 від 24.09.2021 передбачають тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Представник позивача стверджував, що Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за допомогою мобільного додатку «ClickCredit» (далі Правила) передбачено пролонгування строку користування кредитними коштами. Суд зауважує, що зазначені Правила не містять підпису позичальника, що позбавляє можливості установити чи саме з такою редакцією правил ознайомлювався позичальник і саме з викладеними в них умовами кредитування відповідач погодився при укладенні кредитного договору. Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях суд не має підстав уважати подані Правила складовою частиною кредитного договору. З цієї підстави, а також з наведених вище підстав та викладеної судової практики сталого правозастосування приписів законодавства про неправомірність нарахування процентів поза строками кредитування, суд відхиляє доводи представника позивача щодо підставності нарахування позивачем процентів за понадстрокове користування кредитними коштами.
Отже, оскільки строк кредитування за Договором про споживчий кредит № 947888 від 24.09.2021 закінчився 24.10.2021, сума відсотків за вказаний період становить 1 200,00 грн, а загальна вартість Кредиту на цю дату визначена умовами договору в розмірі 6 200,00 гривень. Суд уважає, що доведеним є розмір заборгованості ОСОБА_1 за цим Договором в розмірі 6 200,00 гривень.
Така позиція суду ґрунтується на висновках ВП ВС, зроблених у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 про те, що якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру (п. 100).
З урахуванням викладеного, вимога про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 12 000,00 грн. є недійсною, на момент відступлення права вимоги ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС", оскільки первісний кредитор був обізнаний про відсутність у відповідача обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі, який перевищує 1 200,00 грн. враховуючи проценту ставку та строк дії Договору про споживчий кредит № 974888 від 24.09.2021. З врахуванням приписів п. 6 розділу IV Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» у взаємозв`язку з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 (в редакція чинних на момент спірних правовідносин) нарахування на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 25.01.2022 по 23.02.2022 та інфляційних втрат за лютий 2022 року є безпідставним. У зв`язку з цим первісний кредитор не мав права вимоги до відповідача щодо стягнення 3% річних у сумі 12,32 грн та інфляційних втрат у сумі 80 грн, а відтак не міг відступити їх на підставі договору факторингу.
За таких обставин, ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" не набуло права грошової вимоги до відповідача про стягнення процентів за користування кредитом за межами строку кредитування та 3% річних і інфляційних втрат через їх необґрунтованість, а відповідальність за відступлення недійсної вимоги лежить саме на ТОВ «"1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ"», а не на боржникові.
Разом з тим, недійсність однієї з вимог, не свідчить про недійсність договору факторингу в цілому, оскільки відсутні обставини, які б свідчили про його нікчемність або про те, що він у встановленому законом порядку визнаний судом недійсним.
Таким чином, ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" набуло прав кредитора у Договорі про споживчий кредит № 974888 від 24.09.2021 за дійсними вимогами, а саме 6 200,00 грн з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5 000,00 грн та заборгованість за нарахованими процентами 1 200,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором первісному кредитору або новому кредитору, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про споживчий кредит № 974888 від 24.09.2021 року у загальному розмірі 6 200,00 грн.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України).
Одним із способів захисту майнових прав відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України є примусове виконання обов`язку в натурі.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" заборгованості за Договором позики № 974888 від 24.09.2021 у загальному розмірі 6 200,00 грн, у зв`язку з чим суд частково задовольняє позовні вимоги.
У задоволенні позовних вимог ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10 800,00 грн та 3% річних у сумі 12,32 грн й інфляційних втрат у сумі 80,00 грн суд відмовляє у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інших судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами
Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат береться до уваги:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 укладений між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та АО «Лігал Ассістанс», заявку № 139 від 02.06.2025 про надання юридичної допомоги, згідно якої ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» зверталося до АО «Лігал Ассістанс» для погодження надання правових (юридичних) послуг з приводу примусового стягнення заборгованості із ОСОБА_1 а саме: надання усної консультації в розмірі 3000,00 грн та складання позовної заяви до суду в розмірі 6000,00 грн, витяг з акту № 13 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 на суму 9000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та фінансового стану обох сторін.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що обґрунтованими й співмірними є судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 4 000,00 грн
Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог. Судом стягнуто з відповідача на користь позивача суму 6 200,00 грн із заявлених до стягнення 17 092,23 грн, що становить 36,27%. Відтак з відповідача належить стягнути на користь позивача на часткове відшкодування понесених ним судових витрат судовий збір в розмірі 878,46 грн (2 422*36,27/100 = 663,50 грн) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 450,80 грн (4 000*36,27/100=1 450,80), а разом 2 329,26 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 133, 137, 141, 258, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий суддя О. І. Повідайчик