Провадження № 2/643/5206/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.09.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Броницької М.В.,

за участю секретаря судового засідання Борисенко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

ТОФ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, в якому просить стягнути з відповідача в свою користь суму заборгованості за Договором кредиту № 73162713 від 22.02.2025 в розмірі 16 125,00 грн, суму сплаченого за подання позову судового збору в розмірі 2 422,40 грн та 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 22.02.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73162713, за умовами якого Кредитодавець надав Позичальнику кредит у розмірі 5 000,00 грн зі строком кредитування 30 днів (з 22.02.2025 по 23.03.2025), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,750 %, котрі нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 750,00 грн). У разі порушення Позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою), нараховується 4% пені за залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування.

Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 32575, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Кредитодавець ідентифікував позичальника за посередництвом системи BankID НБУ, отримавши від «privatbank» за згодою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) персональні дані останнього, у тому числі електронну адресу, на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори, та встановив, що останній використав/наклав наступні електронні підписи одноразові ідентифікатори (підписані аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) для підписання документів, а саме: підпис 32575 22.02.2025 11:39:16, що підтверджується довідкою про ідентифікацію.

На виконання умов кредитного договору кредитодавець передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», про що підтвердив листом № 25/06/25-58 від 25.06.2025.

У свою чергу ТОВ «ФК Фінеспрес» довідкою № КД-000034599/ТНПП від 25.06.2025 підтвердило прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

Враховуючи, що позику видано на платіжну картку, а не на банківський рахунок позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-сквайром регулюються Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», яка була чина на дату укладання договору, (оскільки Позикодавцем здійснено перерахування коштів на картковий рахунок відповідача за посередництвом платіжної установи, так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий ).

Укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування.

У подальшому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклав з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Договір факторингу № 26/06/25 від 26.06.2025, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за Договором про надання коштів у кредит № 73162713 від 22.02.2025.

Так, згідно п.2.1.3 зазначеного вище договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання сторонами Реєстру прав вимог, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та всіх прав щодо Боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до вимог чинного законодавства.

Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимоги є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги.

Відповідно до Реєстру прав вимог від 26.06.2025 до договору факторингу№ 26/06/25 від 26.06.2025 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача на загальну суму заборгованості в розмірі 16 125,00 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем останній з метою відновлення своїх прав та законних інтересів звернувся в суд.

Ухвалою судді Салтівського районного суду міста Харкова від 28.07.2025 відкрито провадження, в судове засідання викликані учасники справи, в АТ КБ «Приватбанк» за клопотанням представника позивача витребувано інформацію щодо належності карткового рахунку, виписку по рахунку.

Через канцелярію суду 21.08.2025 вх. № 43284/25 витребувана від банку інформація надійшла. У своїй довідці від 15.08.2025 банк повідомляє, що на ім`я ОСОБА_1 було емітована карту № НОМЕР_3 (IBAN НОМЕР_4 ). Також банком надано виписку за період 22.02.2025-25.02.2025.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в судове засідання не з`явився, подав в заяву, в якій зазначив, що відзиву на позовну заяву від відповідача не отримував, проти постановлення заочного рішення не заперечує, просить розглядати справу за відсутності представника позивача.

Скерована на адресу відповідача повторно судова повістка з відміткою за 03.09.2025 повернулася на адресу суду.

У постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (провадження 61-185св23) Верховний Суд зробив висновок, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки

Таким чином відповідачу надавався строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву, проте своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у справі поштовими конвертами з відміткою про відсутність адресату за вказаною адресою, зазначеною в позовній заяві. Відповідачі не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відповідачами не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростовував доводи позивача. Своїм правом на відзив на позов відповідачі не скористались.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місце знаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи одночасне існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 24.09.2025 постановлено провести заочний розгляд справи.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, відповідно до частини другої ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно норми ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши кожен наявний у матеріалах справи доказ на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер кредитних правовідносин між сторонами, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню.

Судом встановлено, що 22.02.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73162713, за умовами якого Кредитодавець надав Позичальнику кредит у розмірі 5 000,00 грн зі строком кредитування 30 днів (з 22.02.2025 по 23.03.2025), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,750 %, котрі нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 750,00 грн (а.с. 28-43). У разі порушення Позичальником строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою), нараховується 4% пені за залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування.

Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 32575, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Кредитодавець ідентифікував позичальника за посередництвом системи BankID НБУ, отримавши від «privatbank» за згодою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) персональні дані останнього, у тому числі електронну адресу, на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори, та встановив, що останній використав/наклав наступні електронні підписи одноразові ідентифікатори (підписані аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) для підписання документів, а саме: підпис НОМЕР_5 22.02.2025 11:39:16, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с. 44).

На виконання умов кредитного договору кредитодавець передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», про що підтвердив листом № 25/06/25-58 від 25.06.2025 (а.с. 45).

У свою чергу ТОВ «ФК Фінеспрес» довідкою № КД-000034599/ТНПП від 25.06.2025 підтвердило прийняття до виконання платіжної інструкції f2538fdb-17eb-4359-9adf-a55ca1ec9e63 (а.с. 47), наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 46).

Враховуючи, що позику видано на платіжну картку, а не на банківський рахунок позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-сквайром регулюються Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», яка була чина на дату укладання договору, (оскільки Позикодавцем здійснено перерахування коштів на картковий рахунок відповідача за посередництвом платіжної установи, так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий ).

З наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки за період 22.02.2025-25.02.2025 встановлюється зарахування на рахунок відповідача суми позики в розмірі 5 000,00 впродовж банківського дня 22.02.2025 (а.с. 108, зворот).

Встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» було емітована карту № НОМЕР_3 (IBAN НОМЕР_4 ) (а.с. 108).

Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

Аналогічний висновок Верховний Суд зробив у своїй постанові від 23.10.2024 у справі № 753/25081/21, у п. 73 якої з посиланням на висновок Великої Палати Верховного Суду, наголосивши на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку про те, що шляхом підписання 22.02.2025 кредитного договору № 73162713 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 виникли кредитні відносини і грошові кошти були передані відповідачу у власність.

Відповідач не надав доказів, що свідчили б про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Судом встановлено, що у подальшому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклав з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Договір факторингу № 26/06/25 від 26.06.2025, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за Договором про надання коштів у кредит № 73162713 від 22.02.2025 (а.с. 49-63).

Так, згідно п. 2.1.3 зазначеного вище договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання сторонами Реєстру прав вимог, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та всіх прав щодо Боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до вимог чинного законодавства.

Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимоги є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги.

У наявній у матеріалах справи копії Реєстру прав вимог від 26.06.2025 до договору факторингу № 26/06/25 від 26.06.2025 за реєстровим номером 226 ідентифікується контрагент ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 64-70).

Відповідно до Реєстру прав вимог від 26.06.2025 до договору факторингу№ 26/06/25 від 26.06.2025 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16 125,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за тілом, 375,00 грн. - сума заборгованості за процентами за користування, 10 000,00 грн сума заборгованості за пенею/неустойкою, 750,00 грн сума заборгованості за комісією за надання позики.

Таким чином права вимоги за договором позики, укладений відповідачем з первісними кредиторами, перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ».

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. ч. 7, 12 ст.11 вказаного Закону договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з позицією Верховного Суду, котра закріплена у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №754/17518/15-ц, провадження, №61-17132св18, у статті 629 Цивільного кодексу України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка записана у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №404/502/18 провадження №61-8449св19 від 23.03.2020, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір.

Як передбачено ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Також, згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1статті 1049 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 Цивільного Кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту ст.ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно наданого суду розрахунку заборгованості за Договором позики № 73162713 від 22.02.2025 заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21.07.2025 становить 16 215,00 грн та складається з 5 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 375,00 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами, 10 000,00 грн заборгованості за нарахованою та несплаченою пенею, 750,00 грн заборгованості за нарахованою та несплаченою комісією (а.с. 13).

Таким чином, оскільки відповідач зі свого боку не виконав умови договору, в результаті чого утворилася заборгованість, позовні вимоги, спрямовані на відновлення позивачем своїх порушених прав та законних інтересів, кожен аргумент позивача знаходить своє підтвердження наявними у матеріалах справи доказами, не спростований доводами відповідача, відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та наявність підстав для його задоволення у повному обсязі.

При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) від 02.06.2014 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представник позивача надав договір №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 (а.с. 72-79), Витяг з Акту № 16-П від 11.07.2025 приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги (а.с. 80), Акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с. 81-83).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Дана законодавча норма відображена у висновку, сформованому Верховним Судом у постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц, який в продовження виснував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

В матеріалах справи відсутня позиція відповідача щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу, документи на підтвердження вказаних витрат подані суду, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.

Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн (а.с. 14).

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 265, 268, 274, 277, 280-287, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» суму заборгованості за Договором кредиту № 73162713 в розмірі 16 125 (шістнадцять тисяч сто двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», , 08205, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя М.В. Броницька