Дата документу 25.09.2025Справа № 542/1745/21
Провадження № 2/554/222/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник відповідачів Офісу Генерального прокурора та Полтавської обласної прокуратури: Марченко О.А.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури, Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури, Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури, Кобеляцького відділення поліції № 2 Полтавського районного управління поліції, Новосанжарського РВ ГУНП в Полтавській області, Автозаводського районного відділу поліції м. Кременчука, прокуратури Новосанжарського району, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання незаконними дій та бездіяльності працівників прокуратури і поліції, міліції, що виразилась у створенні тяганини при проведенні слідства та дослідної перевірки, приховуванні особливо тяжкого злочину проти дитини, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2024 року згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справи до мого провадження надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Офісу Генеральної прокуратури України, Полтавської обласної прокуратури, Кобеляцького відділення Решетилівської прокуратури, Прокуратури Козельщинського району, Кобеляцького відділення поліції № 2 Полтавського районного управління поліції, Новосанжарського відділення поліції, Автозаводського районного відділу поліції м. Кременчука, Прокуратури Новосанжарського району, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ Українипро визнання незаконними дій та бездіяльності працівників прокуратури і поліції, міліції, що виразилась у створенні тяганини при проведенні слідства та дослідної перевірки, приховуванні особливо тяжкого злочину проти дитини, відшкодування моральної шкоди, в якій позивачі просять постановити судове рішення, яким визнати незаконними і протиправними дії та бездіяльність відповідачів - прокурорів, поліції, міліції, що виразилася у неякісному проведенні дослідчої перевірки, слідства, у створенні тяганини, приховуванні злочину по заяві ОСОБА_1 про злочин від 04 вересня 2003 року по факту каліцтва ОСОБА_2 24 серпня 2003 року в Кобеляцькій лікарні; стягнути солідарно через головну Казначейську службу України з відповідачів кошти в сумі 40 мільйонів гривень за завдану відповідачами моральну шкоду, а саме: ОСОБА_1 - 10 мільйонів гривень, ОСОБА_3 - 10 мільйонів гривень, ОСОБА_2 - 10 мільйонів гривень, ОСОБА_4 - 10 мільйонів гривень.

26 серпня 2024 року ухвалою суду справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

11 лютого 2025 року ухвалою суду замінено назву відповідачів у справі, а саме: Офіс Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора; прокуратура Полтавської області на Полтавську обласну прокуратуру; Кобеляцьке відділення Решетилівської прокуратури на Кобеляцький відділ Решетилівської окружної прокуратури; прокуратура Козельщинського району на Козельщинський відділ Глобинської окружної прокуратури; Новосанжарське відділення поліції на Новосанжарський РВ ГУНП в Полтавській області.

Ухвалою суду від 21.05.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні 25.09.2025 року позивач ОСОБА_1 подав письмове клопотання про забезпечення доказів, шляхом їх огляду за місцем проживання позивача. В клопотанні зазначив, що вимагає оглянути письмові докази, а саме його переписку з органами прокуратури, МОЗ та іншими, яку він здійснював для збору доказів винуватості лікарів, бо прокуратура і поліція нічого не робили для розкриття злочину. Раніше він не знав, що є така можливість, передбачена нормою ст.85 ЦПК України, а матеріали переписки становлять по об`єму 35 коробок з-під ксероксного паперу і доставити їх в суд немає можливості. Фото коробок долучає до клопотання.

Крім того, в цьому ж судовому засіданні позивач ОСОБА_1 подав письмове клопотання про забезпечення доказів, шляхом їх огляду за місцем знаходження в Кременчуцькому районному відділі поліції, а саме 14 томів кримінального провадження №0000050. В клопотанні зазначив, що вимагає здійснити огляд, бо матеріал об`ємний, а виготовити копії він немає технічної можливості.

Представник відповідачів Офісу Генеральної прокуратури України та прокуратури Полтавської областіМарченко О.А. в судовому засіданні заперечувала проти огляду матеріалів кримінального провадження та зазначила, що вони можуть лише надати довідку про рух справи. Щодо клопотання про огляд матеріалів переписки вдома у позивача вказала на те, що вони не заперечують саме ведення позивачем переписки, а огляд не є доцільним, бо матеріали можуть бути надані суду.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши учасників справи, дослідивши клопотання позивача про забезпечення доказів, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу (частина перша статті 84 ЦПК України). Статтею 85 ЦПК України передбачено, що письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням.

У частині четвертій ст.84 ЦПК України визначено, що суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Отже, метою такого процесуального інституту, як забезпечення доказів, є допомога особам, які беруть участь у справі, одержати для подання до суду докази, отримання яких у майбутньому може стати неможливим або утрудненим. Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. При цьому такі докази мають існувати на момент подання заяви про забезпечення доказів, і особа, яка подає відповідну заяву, повинна вказати на обставини, що можуть свідчити про те, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений, або його стане складніше подати.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 116 ЦПК України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів має відповідати ст. 117 ЦПК України, зокрема, в заяві про забезпечення доказів має бути зазначено докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Також, основною складовою обґрунтованості заяви про забезпечення доказів є необхідність доведення обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що ?зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач просить забезпечити докази, шляхом огляду доказів. Зазначає, що він не знав про таку можливість, а матеріали переписки та кримінального провадження є об`ємними.

Суд зауважує, що у вказаній справі було проведено підготовче провадження, під час якого позивач не заявляв клопотання про огляд доказів. Більше того, неодноразові клопотання позивача про витребування матеріалів кримінального провадження №0000050 були залишені без задоволення.

Суд виходить із того, що забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази,?щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

У свою чергу доводи, наведені позивачем ОСОБА_1 у клопотаннях про забезпечення доказів, шляхом огляду доказів, не підтверджують, що засоби доказування можуть бути втрачені або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Суд також вважає, що сама по собі неможливість однією зі сторін отримати ті чи інші докази не є самостійною підставою для задоволення заяви про забезпечення доказів.

Верховний Суд у своїй ухвалі від 02 травня 2019 року у справі № Зд/9901/2/19 зазначив, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах.

Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18 та у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Суд наголошує, що процесуальний механізм, передбачений ЦПК України для забезпечення доказів, не має застосовуватись сторонами як альтернативний спосіб отримання у справі доказів, чи вчинення дій з метою їх отримання, у разі втрати права на вчинення відповідної процесуальної дії, а має цілком конкретне призначення - збереження доказів які дійсно можуть бути втрачені.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що клопотання про забезпечення доказів не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.83-85 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення доказів залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 30.09.2025 року.

Суддя А.М.Чуванова