Номер провадження: 22-ц/813/4920/25
Справа № 509/212/25
Головуючий у першій інстанції Спічак В. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

14.01.2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що сторони 07.07.2027 року зареєстрували шлюб.

Під час шлюбу у подружжя народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на те, що стосунки між сторонами погіршилися, подружжя втратило один до одного почуття любові, позивач просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.02.2025 року позов ?? ОСОБА_2 було задоволено.

Шлюб, укладений між?? ОСОБА_2 та? ОСОБА_1 , що був зареєстрований 07.07.2017 року Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1459 розірвано (а.с.31-32).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.02.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.34-37).

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 85-92).

При цьому, апелянт ОСОБА_1 вже втретє не з`явився до суду апеляційної інстанції, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання за адресою своєї реєстрації та за адресою, яку він зазначив в апеляційній скарзі і по якій він отримував поштову кореспонденцію (а.с. 20, 35, 50, 53, 55, 57, 59, 64, 75, 79, 82, 85, 90, 91, 92).

В свою чергу, позивач ОСОБА_2 подала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.93, 94).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю з`явившихся учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи,сторони зареєстрували шлюб 07.07.2017 року Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що був складений актовий запис №1459, та видано свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_1 (а.мс.9).

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що сторони є один для одного чужими людьми, у них немає бажання бути сім`єю, а шлюб існує виключно на папері. Відтак, подальше спільне життя та збереження шлюбу, який носить лише формальний характер, є неможливим та суперечить інтересам обох сторін, що і зумовило її звернутись із цим позовом до суду. Додатково зазначила, що збереження сім`ї та шлюбних відносин між сторонами є неможливим, а перебування у зареєстрованому шлюбі тільки погіршує людські відносини та призводить до конфліктів.

З матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу у сторін народились двоє дітей, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.13-14).

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд не надав строку для примирення сторін, є безпідставними, так як з моменту подання позовної заяви (14.01.2025 року) до теперішнього часу пройшло більше 8 місяців, однак матеріали справи не мають доказів того, що ОСОБА_1 вживав будь-які заходи для примирення сторін.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, в частині розірвання шлюбу між сторонами.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою шлюб, укладений між?? ОСОБА_2 та? ОСОБА_1 , розірвати.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що за змістом п.2 ч. 2 та ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд не мав права ухвалювати оскаржуване судове рішення 17 лютого 2025 року, так як відповідач ОСОБА_1 повідомив суд першої інстанції про поважні причини своєї неявки в судове засідання 17 лютого 2025 року і просив його відкласти (а.с. 26, 27).

Саме у зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою шлюб, укладений між?? ОСОБА_2 та? ОСОБА_1 , розірвати.

Враховуючи, що шлюб між сторонами все-рівно підлягає розірванню, про що і ставила питання позивач, яка є інвалідом 2 групи (а.с. 15), колегія суддів вважає за необхідне компенсувати державі за рахунок відповідача і апелянта ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн.

При цьому слід зазначити, що суд першої інстанції не вирішив питання про розподілення між сторонами судових витрат, як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору, колегія суддів вважає за необхідне компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 908,40 грн., що складає 50% від задоволених вимог апеляційної скарги.

Застосовуючи принцип взаємозаліку судового збору, колегія суддів вважає за необхідне компенсувати державі за рахунок відповідача і апелянта ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 302,80 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , та ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , що був зареєстрований 07 липня 20,17 року Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1459.

Компенсувати державі за рахунок відповідача і апелянта ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , судовий збір у розмірі 302,80 грн.(триста дві гривні 80 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.10.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева