ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Дорош А.І., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Тетяни Юріївни, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю., Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління») про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 04 серпня 2023 року Ленінським районним судом м. Полтави було видано виконавчий лист № 760/18306/18 на виконання рішення даного суду про поворот виконання рішення від 11 лютого 2021 року у справі № 760/18306/18 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Полтаваобленерго» про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди. Вказаним виконавчим листом стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» надмірно сплачені кошти у сумі 83620,00 грн. Стягувач АТ «Полтаваобленерго» пред`явив цей документ до виконання приватному виконавцю Лукмасло Т.Ю., яка 05 жовтня 2023 року відкрила виконавче провадження ВП №72964009 про стягнення з нього 83620,00 грн боргу та 8362,00 грн виконавчого збору, а всього 91982,00 грн.

У період з жовтня 2023 року, від часу відкриття виконавчого провадження, до лютого 2024 року, до його закінчення шляхом виконання рішення суду з примусового стягнення з нього 91982,00 грн, його рахунки у АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» були заблоковані приватним виконавцем, арешт стосувався усіх його рахунків, які на той час були відкриті у цій фінансовій установі.

У період 2023-2024 років з його рахунку, який був відкритий для надходження пенсійних платежів від Пенсійного фонду України, постійно вилучалися кошти з пенсії, яка надходила раз у місяць. Однак ці дії перебували за межами закону. Так, 22 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, який було доповнено пунктом 10-2 «Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації)». Приватний виконавець знала норми закону, однак умисно, недобросовісно здійснювала виконання рішення суду у заборонений законом спосіб, про що свідчить винесена постанова від 06 жовтня 2023 року у ВП № 72964009 «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника». Крім того, приватним виконавцем всупереч вимогам статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» списувалося більше ніж 20 % пенсії на місяць, а саме повна сума пенсійних платежів.

Позивач вказує, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накласти арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах. В постанові про накладення арешту зазначається про накладення арешту на кошти боржника, окрім тих, на які накладення арешту та/або звернення стягнення заборонені Законом України «Про виконавче провадження». Статтею 59 Закону передбачено обов`язок виконавця зняти арешт з коштів не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення.

Зауважено, що з руху його коштів по рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» слідує, що 12 жовтня 2023 року з його банківського рахунку № НОМЕР_1 , де накопичувалися виключно пенсійні надходження, примусово було списано усі кошти у сумі 37148,38 грн, 22 листопада 2023 року списано усі надходження з Пенсійного фонду України за листопад у сумі 15351,18 грн, 28 грудня 2023 року списано усі надходження з Пенсійного фонду України за грудень у сумі 15351,18 грн, 23 січня 2024 року списано усі надходження з Пенсійного фонду України за січень у сумі 15351,18 грн, 16 лютого 2024 року списано більшість надходжень з Пенсійного фонду України за лютий у сумі 9039,03 грн. Всього з нього було утримано з пенсійного рахунку 92240,95 грн, тобто на 258,95 грн більше, ніж вказано у судовому рішенні та постанові приватного виконавця про відкриття ВП від 05 жовтня 2023 року.

12 жовтня 2023 року з іншої картки позивача № НОМЕР_2 було примусово списано залишок коштів у сумі 126,92 грн. Таким чином, відповідачі незаконно списали з його карткового рахунку 92367,87 грн, зокрема, 92240,95 грн з його пенсійних виплат, чим йому спричинена матеріальна шкода у розмірі 92240,95 грн, які прохає стягнути з приватного виконавця.

Щодо відповідальності за порушення його прав АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» вказує, що останнє має діяти за Законом України «Про банки і банківську діяльність», зокрема, банк зобов`язаний перевіряти достовірність та формальну відповідність документа вимогам статті 51 Закону. Тобто, здійснюючи вимоги клієнтів, Банк зобов`язаний перевірити законність таких вимог. Разом з тим, у жовтні 2023 року за постановою приватного виконавця Лукмасло Т.Ю. АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» наклало арешт на усі кошти, що перебували на той час на його рахунках. Мова йде про незаконний арешт його пенсійного рахунку, а також незаконне списання з нього значних коштів у порядку виконання судового рішення. Проте, звернення стягнення на пенсію припинено на період воєнного стану Законом від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, а звернення стягнення це і є арешт коштів.

Позивач вказує, що працівники банку, побачивши, що його рахунок № НОМЕР_1 відкритий для отримання пенсійних платежів, повинні були повернути приватному виконавцю постанову про арешт коштів боржника без виконання, але свій обов`язок не виконали. Також АТ КБ «ПриватБанк», отримавши від приватного виконавця певний документ, не став перевіряти його на відповідність Закону. Також АТ КБ «ПриватБанк» порушив його право на використання коштів зі свого банківського рахунку.

Зазначає, що 06 травня 2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких Законів України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану», згідно якого фізичні особи-боржники, на кошти яких накладено арешт виконавцям, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму у розмірі не більше двох мінімальних зарплат на місяць (встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року). Однак за протиправних дій відповідачів усі кошти, які надходили на його рахунок у вигляді пенсії, протягом півроку списувалися виконавцем та банком і він не міг ними користуватися, що посилювало його моральні страждання, спричинені незаконними діями відповідачів.

Крім того, окремим правопорушенням відповідачів є нехтування його інформаційними правами. 13 лютого 2024 року він звернувся із запитом до Відділення АТ КБ «ПриватБанк» у м. Полтава, але відповіді не отримав. Тому до банку входять і вимоги щодо надання письмової відповіді на поставлені у ньому питання. Такі ж неправомірні дії щодо ненадання інформації на запит боржника вчинені і з боку приватного виконавця, який не надав відповіді на запит від 13 лютого 2024 року.

Вказані порушення прав позивача призвели до моральних утисків, до фактичного тривалого матеріального обмеження останнього на користування власними коштами та матеріальними благами, що за них можна придбати. Протягом півроку він перебував у скрутному матеріальному становищі, не мав змоги придбавати необхідні речі, зокрема, ліки. Відтак, нервові та моральні стреси тривають весь час. При обчисленні розміру моральної шкоди враховувався той факт, що правопорушення є протиправними, відповідачі нанесли йому значні фізичні та душевні страждання, він зазнав вимушених змін у житті. Ризик втрати можливості матеріального забезпечення додає значного страждання йому як інваліду ІІ групи.

У зв`язку з вищевказаним, позивач прохав суд:

стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. солідарно з АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» в рахунок нанесеної йому матеріальної шкоди шляхом незаконного списання з його рахунку коштів на пенсійне забезпечення у розмірі 92240,95 грн;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» солідарно з приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. в рахунок нанесеної йому матеріальної шкоди шляхом незаконного списання з його рахунку коштів на пенсійне забезпечення у розмірі 92240,95 грн;

стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. 100000,00 грн моральної шкоди, завданої неправомірними діями щодо списання коштів з рахунку, накладення стягнення за виконавчими документами, на які заборонено законом;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» 900000,00 грн моральної шкоди, завданої неправомірними діями щодо списання коштів з рахунку, накладення стягнення за виконавчими документами, на які заборонено законом;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. та АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» надати йому повну та обґрунтовану відповідь на питання, задані ним в інформаційних запитах, направлених 13 лютого 2024 року і продубльованих у даному позові.

Короткий зміст судових рішень місцевого суду

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю., АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 02 червня 2025 року виправлено описку в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року, зазначивши вірно дату його постановлення «13 березня 2025 року» замість помилково вказаної «13 березня 2023 року».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати оскаржуване рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким:

стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. солідарно з АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» в рахунок нанесеної йому матеріальної шкоди шляхом незаконного списання з його рахунку коштів на пенсійне забезпечення у розмірі 92240,95 грн;

стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. 100000,00 грн моральної шкоди, завданої неправомірними діями щодо списання коштів з рахунку, накладення стягнення за виконавчими документами, на які заборонено законом;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» 900000,00 грн моральної шкоди, завданої неправомірними діями щодо списання коштів з рахунку, накладення стягнення за виконавчими документами, на які заборонено законом;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. та АТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Полтавське головне регіональне управління» надати йому повну та обґрунтовану відповідь на питання, задані ним в інформаційних запитах, наданих до даної справи при пред`явленні позову.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У поданій апеляційній скарзі зазначено, що приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження стосовно стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 91982,00 грн (83620,00 грн борг, 8362,00 грн виконавчий збір), однак фактично було стягнуто більшу суму 92367,87 грн.

Крім того, у порушення норм матеріального права щодо припинення звернення стягнення на пенсію на період до припинення або скасування воєнного стану, відповідачами у період 2023-2024 років з карткового рахунку позивача, який було відкрито для надходження пенсійних платежів від Пенсійного фонду України, постійно стягувалися пенсійні кошти та загальний розмір вказаних стягнутих коштів становить 92240,95 грн.

Зауважено, що працівники банку, будучи обізнані про вид стягуваних коштів та заборону на їх стягнення, не повідомили виконавця про походження вказаних коштів та заборону на їх стягнення, а також не повернули виконавцю постанову про арешт коштів із вказаних підстав.

Позивач вважає, що постанова про накладення стягнення на його кошти повинна була направлятися приватним виконавцем не до банківської установи, а до Пенсійного фонду України, як органу, що здійснює їх виплату.

Зазначено, що загальними нормами матеріального права обмежено розмір пенсії, який можливо стягувати у рамках виконавчого провадження не більше, ніж 20 % виплат.

Також відповідачі знехтували правом позивача на отримання інформації, не відповівши на запити останнього щодо стягуваних з його рахунку грошових коштів.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. прохала суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року залишити без змін.

На думку відповідача, апеляційна скарга є необґрунтованою, а вимоги, що викладені у ній, не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки приватним виконавцем здійснено заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і нормами спеціального законодавства.

Наголошено, що відповідь на запит позивача було направлено на вказану останнім поштову адресу.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

ОСОБА_1 під час судового засідання підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та прохав її задовольнити з підстав, що у ній наведені.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. прохала суд здійснювати розгляд справи за її відсутності.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. від 05 жовтня 2023 року відкрито виконавче провадження ВП № 72964009 з виконання виконавчого листа № 760/18306/18 виданого 04 серпня 2023 року Ленінським районним судом м. Полтави в порядку повороту виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2021 року в справі № 760/18306/18 (провадження № 2/553/88/2021) за позовом ОСОБА_1 до АТ «Полтаваобленерго» про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» кошти в сумі 83620,00 грн (а.с.15).

Вказана постанова направлена боржнику та стягувачу 05 жовтня 2023 року за вих. № 28941 (а.с.16).

Також 05 жовтня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. винесено постанови: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 72964009 у сумі 500,00 грн, про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 8362,00 грн, про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 92482,00 грн, про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 92482,00 грн (а.с.35-38).

06 жовтня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у межах суми 92482,00 грн, в тому числі виконавчий збір, основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій (а.с.13-14).

На підставі Розпоряджень № 72964009 від 13 жовтня 2023 року, 23 листопада 2023 року, 29 грудня 2023 року, 24 січня 2024 року та 19 лютого 2024 року та Платіжних інструкцій № 19321-19324, № 22425-22426, 25845, 25847, 27266-27267, 29034-29035 до банківських установ з метою списання коштів в рамках виконавчого провадження ВП № 72964009, примусово стягнуто та перераховано на користь стягувача борг у сумі 83620,00 грн, основну винагороду приватного виконавця 8362,00 грн, витрати виконавчого провадження у сумі 500,00 грн (а.с.41-42, 58-60, 66, 83-84).

19 лютого 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 72964009 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с.85).

Із виписки по картці/рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) і додатковим рахункам договору від 10 серпня 2015 року слідує, що рахунок є універсальним, окрім, пенсійних виплат, його можна використовувати для зарахування будь-яких інших виплат, переказів (а.с.8-11).

Місцевим судом зауважено, що будь-яких інших даних, що рахунок, на який накладено арешт, є рахунком із спеціальним режимом використання, спеціальним чи іншим рахунком, передбаченим Положенням про порядок відкриття та ведення поточних рахунків із спеціальним режимом використання в національній та іноземних валютах, банківських металах для цілей одноразового (спеціального) добровільного декларування, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 02 вересня 2022 року № 200, матеріали справи не містять.

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо приватного виконавця

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не звертався до суду із скаргою на дії приватного виконавця, будучи обізнаним про вчинювані виконавчі дії, що, зокрема, підтверджується фактом неодноразового звернення позивача до місцевого суду із клопотаннями про відстрочення виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 760/18306/18.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (частина друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Порядок звернення стягнення на пенсію визначається розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкція № 512/5.

Абзацом першим пункту 3 розділу X Інструкції № 512/5 (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) передбачено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі.

Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.

26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, у якому, зокрема, зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України:

- фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень;

- юридичні особи-боржники можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації);

- визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Зміст припису, викладеного у пункті 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доводить, що Закон не встановлював додаткових заборон чи обмежень на вчинення виконавцем дій з накладення арешту на кошти боржника - фізичної особи на період до припинення або скасування воєнного стану на території України. Цим пунктом лише передбачено, що навіть в разі накладення арешту на кошти боржника - фізичної особи, ця особа може здійснювати видаткові операції за певних умов.

Водночас пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачав тимчасове (на період до припинення або скасування воєнного стану на території України) припинення звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Верховний Суд у постанові від 29 січня 2025 року у справі № 279/809/24 зауважує, що формулювання наведеного абзацу «…звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника» за змістом відсилає до назви розділу IX Закону України «Про виконавче провадження», який так само й називається «Звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».

У цьому розділі містяться правові норми, які визначають умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок відрахування та розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, а також передбачено перелік коштів, на які не може бути звернено стягнення. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову.

Тобто у розумінні приписів цього розділу під зверненням стягнення мається на увазі саме списання (відрахування) коштів, що становлять заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Натомість правила, що регулюють питання накладення арешту на майно (кошти) боржника та зняття такого арешту, містяться в розділі VII Закону України «Про виконавче провадження», який має назву «Порядок звернення стягнення на майно боржника».

Норми цього розділу передбачають, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови, зокрема, про арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Отже, приписи розділу VII Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника є загальними правилами, а приписи розділу IX цього Закону про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - спеціальними, оскільки застосовуються лише у визначених випадках, зокрема у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, а також за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Щодо порядку вчинення виконавчих дій, врегульованих розділом IX Закону України «Про виконавче провадження», які полягають у зверненні стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, приписи пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачають їх тимчасове припинення, а саме на період до припинення або скасування воєнного стану на території України.

Безумовно, накладення арешту на кошти (майно) боржника є стадією виконавчого провадження - першим етапом звернення стягнення на майно боржника, питання про накладення якого виконавець вирішує під час відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного, ті застереження, що містилися в абзаці 9 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не можна тлумачити у такий спосіб, що під час воєнного стану на території України припиняються усі виконавчі дії, оскільки це нівелюватиме принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, та призначення інституту виконавчого провадження.

Такому тлумаченню відповідає зміст абзаців 7, 8 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наведеними нормами права фактично передбачається можливість накладення арешту виконавцем на кошти боржника. Приписи, які б забороняли накладати арешт на грошові кошти (доходи) боржника, згаданий пункт не містить.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 29 вересня 2023 року у справі № 336/1212/23, від 24 січня 2024 року у справі № 338/1549/21, від 26 вересня 2024 року у справі № 338/1549/21.

У абзаці 19 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» викладено у наведеній редакції на підставі Закону України від 11 квітня 2023 року № 3048-ІХ, який набрав чинності 06 травня 2023 року.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. про арешт коштів боржника від 05 жовтня 2023 року було постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 .

У постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і є сукупністю заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. Виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором, повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей зазначити про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкриті після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним. Стаття 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначає кошти, що складають заробітну плату як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення. Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя. Отже, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї, за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Водночас на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не поширюється. Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем на підставі поданих боржником документів, які підтверджують статус коштів, та виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок. Отже, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника, що знаходяться на його рахунку та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів».

Зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку із накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною, встановленою законом.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів зауважує, що позивач, будучи обізнаним про стягнення грошових коштів у порядку виконавчого провадження, не звертався та не повідомляв приватного виконавця, що належний йому рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, які знаходилися на ньому, заборонено законом.

Верховний Суд у постанові від 29 січня 2025 року по справі № 279/809/24 зауважив, що оскільки саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути таку постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі, якщо банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їх подальше списання не можна вважати протиправними.

Відтак, колегія суддів вважає, що під час винесення постанови про накладення арешту коштів на рахунках боржника приватний виконавець діяв у межах своїх повноважень, оскільки не мав інформації, що відповідний рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , призначений лише для отримання пенсії та/або на нього зараховується виключно пенсія (грошове забезпечення).

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 338/1125/23.

Оскільки позивач не звертався до суду із скаргою на дії приватного виконавця, а під час розгляду даної справи протиправність дій останньої не встановлена, то колегія суддів вважає, що за відсутності доведення наявності обов`язкових елементів, які є підставою для відшкодування шкоди, заявлені позовні вимоги до приватного виконавця не підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне наголосити, що приватним виконавцем не виносилася постанова про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 , а вказане стягнення відбулося на підставі постанови про арешт майна боржника, яка позивачем не оскаржувалася та у судовому порядку не скасовувалася.

Також звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 не посилався на те, що він звертався до приватного виконавця із заявою про зняття арешту з грошових коштів, які є його пенсією, та надав виконавцю відповідні документи, однак у знятті арешту йому було відмовлено.

Щодо АТ КБ «ПриватБанк»

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, яка вимагає її відшкодування, що відповідає змісту частини третьої статті 12 та статті 81 ЦПК України.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди відповідачем у силу вимог матеріального законодавства, оскільки доказів погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 у зв`язку з викладеними обставинами позовної заяви матеріали справи не містять, а долучені до справи медичні документи стосуються періоду до відкриття виконавчого провадження.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 09 січня 2023 року по справі №520/15186/19 вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів зауважує, що позивач не довів заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, не використав позасудових та судових засобів захисту прав у вигляді можливого звернення з заявою до виконавчої служби про зняття арешту та надання усіх документів, які підтверджують пенсійні виплати за арештованим рахунком, не використав право звернення до суду зі скаргою на неправомірні дії чи бездіяльність приватного виконавця у порядку статті 447 ЦПК України, якщо мало місце порушення права позивача під час виконання судового рішення в порядку повороту виконання рішення суду.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі позивачем зазначено, що приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження стосовно стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 91982,00 грн (83620,00 грн борг, 8362,00 грн виконавчий збір), однак фактично було стягнуто більшу суму 92367,87 грн.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що згідно ухвалених постанов приватним виконавцем від 05 жовтня 2023 року стягненню підлягають: 83620,00 грн борг, основна сума; 500,00 грн мінімальний розмір витрат виконавчого провадження; 8362,00 грн основна винагорода приватного виконавця, а тому вчинені стягнення виконавцем проведено у встановлених розмірах в рамках виконавчого провадження.

Слід зауважити, що на підставі вчинюваних приватним виконавцем виконавчих дій, виконавче провадження з виконання рішення про поворот виконання судового рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2021 року в справі №760/18306/18 постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лукмасло Т.Ю. від 19 лютого 2024 року було закінчено у зв`язку із фактичним стягненням заборгованості за виконавчим документом, основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій, що не оскаржується сторонами справи, а тому кошти, які стягнені у рамках виконавчого провадження, неможливо визнати завданою позивачу матеріальною шкодою.

Що ж стосується подання позивачем запитів відповідачам про надання інформації, то суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_1 не надано доказів їх направлення відповідачам, що в свою чергу унеможливлює встановлення факту ненадання відповіді на них.

Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що приватний виконавець позивачу направляла відповідь на поданий ним запит на вказану останнім поштову адресу, а тому у випадку неотримання такої відповіді, ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися повторно до виконавця, або ознайомитися з нею, шляхом ознайомлення з матеріалами справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи висновки, які викладені колегією суддів у мотивувальній частині постанови, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Оскільки місцевий суд дійшов до правильного по суті судового рішення, то рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року в резолютивній частині щодо відмови у задоволенні позову слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює судове рішення в частині мотивів, не скасовуючи рішення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2025 року в резолютивній частині щодо відмови у задоволенні позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді А.І. Дорош

О.О. Панченко