Справа № 740/4073/25
Провадження № 2/740/1887/25
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2025 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Мартиненко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ніжині цивільну справу за позовом Ніжинської міської ради Чернігівської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином,

встановив:

Ніжинська міська рада Чернігівської області в особі міського голови О.Кодоли звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

18.09.2025 на адресу суду від відповідача надійшла заява про заперечення проти розгляду справи у спрощеному позовном провадженні та клопотання про закриття провадження у справі.

07.10.2025 від представника позивача Бережняк О.О. надійшло клопотання про підтримку позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п.1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. У ст.ст. 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст.42 Конституції України). Це право закріплено й у ст.50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця.

Відповідно до ч.2 ст.50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. За положеннями ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Вказані правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

Так, звернувшись до суду із позовом Ніжинська міська рада просить стягнути з відповідача на скою користь шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням у розмірі 120 038,21 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є засновником Малого приватного підприємства «Факел», , та його призначено директором вказаного МПП «Факел».

Статутом МПП «Факел», затвердженим загальними зборами учасників (протокол №1 від 25.01.2002), передбачено повноваження засновника та директора підприємства, зокрема:

- п. 4.1. управління підприємством здійснюється за статутом на основі об`єднання прав засновника на господарське використання його майна і самоврядування трудового колективу;

- п. 4.2. засновник реалізує свої права по управлінню підприємством безпосередньо або через уповноважений ним орган або особу, приймає рішення про реорганізацію і ліквідацію підприємства, призначає директора;

- п. 4.3. директор підприємства може бути засновник, а також інша особа, яка наймається засновником за контрактом;

- п. 4.4. директор підприємства самостійно вирішує всі питання діяльності підприємства, за винятком тих, що відносяться до виключної компетентності засновника.

17 грудня 2018 року між управлінням житлово-комунального господарства та будівництва Ніжинської міської ради в особі начальника управління ОСОБА_2 , з МПП «Факел» в особі директора Плиска А.Г., укладено договір №618 від 17.12.2018 на виконання капітального ремонту. ОСОБА_1 , будучи засновником та перебуваючи на посаді директора МПП «Факел», являючись службовою особою, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно заволодів частиною грошових коштів, виділених на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій, а саме на капітальний ремонт елементів благоустрою з встановленням архітектурно-паркової композиції з сонячними панелями біля житлового будинку АДРЕСА_1 , з виділенням черговості: I черга - встановлення архітектурно-паркової композиції з сонячними панелями; II черга - ремонт елементів благоустрою, заподіявши таким чином матеріальну шкоду інтересам Ніжинської міської ради на суму 120038,21 грн (справа №740/1939/21, провадження № 1-кп/740/13/25).

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є засновником, власником МПП «Факел» 09.09.2013.

Відомості про припинення підприємницької діяльності відсутні.

Спір ініційовано Ніжинською міською радою, яка є юридичною особою, а відповідач ОСОБА_1 , як субєкт підприємницької діяльності є власником та директором МПП «Факел», за таких обставин спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21.06.2023 в справі № 686/1411/19, від 10.04.2024 у справі № 638/5573/21.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/ або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.1 ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Частина 2 ст.127 КПК України передбачає, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Поряд з цим, ч.7 ст.128 КПК України прямо передбачає, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

У разі закриття кримінального провадження з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги про відшкодування шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, при цьому звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.04.2025 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 12.12.2019 за №0000213, про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Позов прокурора в інтересах держави в особі Ніжинської міської ради до обвинуваченого ОСОБА_1 про стягнення 120038 грн 21 коп матеріальної шкоди підлягає залишено без розгляду.

Однак, враховуючи те, що позов прокурора у кримінальному провадженні №0000213 залишено без розгляду, суд при вирішенні питання про юрисдикцію даного спору, застосовує не положення КПК України, а положення ЦПК та ГПК.

Суд вважає недопустимим перекладання на суди загальної юрисдикції повноважень господарських судів лише через недосконалість кримінального процесуального законодавства, зокрема ч.7 ст.128 КПК України.

Окрім того, у постанові від 05.06.2019 у справі № 454/1690/16 (провадження № 14-152цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори щодо відшкодування шкоди, що виникають між юридичними особами та органами прокуратури при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб`єктним складом підвідомчі господарським судам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Норма ст.255 ЦПК України є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених п.п. 1-8 ч.1 ст.255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобовязаний закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст.30, 31, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

провадження у справі за позовом Ніжинської міської ради Чернігівської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином закрити.

Роз`яснити Ніжинській міській раді Чернігівської області, що розгляд даної справи віднесено до господарської юрисдикції.

Копію ухвали направити сторонами до відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя Т.О.Гагаріна