АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року

м. Чернівці

справа № 723/1621/25

провадження 822/751/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Половінкіної Н.Ю., Лисака І.Н.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕБТ ФОРС",

треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Кондрюк Костянтин Олександрович, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2025 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Яківчик І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТзОВ "ДЕБТ ФОРС", третіх осіб: приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О., приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О. В. про захист прав споживача та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13 червня 2025 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни від 19 травня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 23195, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» грошових коштів, стягувачем за яким у виконавчому провадженні №68112242 є ТзОВ «ДЕБТ ФОРС», таким, що не підлягає виконанню.

Вирішено питання про судові витрати.

Представник позивача Григоренко А.О. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Вказував, що суд першої інстанції у своєму рішенні не вирішив питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 25 000 гривень витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача Григоренка А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ТзОВ «ДЕБТ ФОРС» на її користь витрати на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем документально підтверджені понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Також, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що позивач та адвокат у додатку № 1 від 25 березня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги від 25 березня 2025 року, а також у Акті № 1 від 17 червня 2025 року погодили, що оплата гонорару у межах справи № 723/1621/25 у розмірі 25 000 гривень здійснюється протягом тридцяти банківських днів з дня набрання рішенням у справі законної сили.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТзОВ «ДЕБТ ФОРС» подало до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилається на те, що аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Позиція апеляційного суду

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, наведені процесуальні норми вказують на те, що при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24 січня 2023 року у справі № 922/4022/20.

У постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 911/2130/21, від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18 зазначено, що неподання чи не з`явлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, можна дійти висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту за явлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 27 липня 2022 року у справі №686/28627/18, провадження №61-3410св20, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

Отже, твердження суду першої інстанції про те, що позивач не надав докази сплати витрат на професійну правничу допомогу, є безпідставним.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору від 25 березня 2025 року укладеного між адвокатом Григоренко А. О. та ОСОБА_1 договору про надання правничої допомоги, (п.п.1.1, 2.1) адвокат зобов`язався надати замовнику правову допомогу в судах України загальної юрисдикції з усіма правами представника, які передбаченіЦПК України. Клієнт, у свою чергу, зобов`язався сплатити адвокату гонорар у погоджених ними розмірі та строк (п. 5.1-5.6 Договору). Відповідно до додатку №1 до договору №25-03/25 про надання правової допомоги від 25 березня 2025 року, гонорар адвоката за надання правничої допомоги становить 5000 гривень за одну годину правової допомоги, 2500 гривень за забезпечення адвокатом судового представництва замовника. Сторони погодили, що замовник додатково сплачує гонорар успіху в разі успішного для неї розгляду справи у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень. Відповідно до додатку №1 до акту №1 від 17 червня 2025 року.

На підтвердження обсягу і видів наданої Андреєвій Г.С. правової допомоги суду подані складені і підписані нею і адвокатом акт №1 приймання-передачі правової допомоги (послуг) до договору №25-03/25 про надання правової допомоги від 25 березня 2025 року, додаток №1 від 17 червня 2025 року що складений до договору №25-03/25 про надання правової допомоги від 25 березня 2025 року та додатку №1 від 25 березня 2025 року.

Згідно вказаних документів адвокат виконав роботи та надав послуги ОСОБА_1 на загальну суму 15000 гривень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, виснувала про можливість існування "гонорар успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як убачається з матеріалів справи, у акті № 1 приймання-передачі правової допомоги (послуг) до договору від 25 березня 2025 року та додатку № 1 від 25 березня 2025 року до договору передбачено, що сторони погодили, що клієнт додатково сплачує адвокату «гонорар успіху» за позитивне для замовника вирішення справи № 723/1621/25 у розмірі 10 000 гривень, який також сплачується клієнтом адвокату протягом тридцяти банківських днів з дня набрання рішенням у справі законної сили.

Отже, у ТзОВ «ДЕБТ ФОРС» виникає обов`язок сплати ОСОБА_1 10 000 гривень гонорару успіху.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.

Апеляційний суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції підлягає задоволенню, з огляду на таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат, на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 гривень є обґрунтованими.

Отже, необхідно стягнути з ТзОВ «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 25000 гривень.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене вище, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Додаткове рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2025 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Григоренко Андрій Олександрович, про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 25 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 24 вересня 2025 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна