Провадження №22-ц/812/1430/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Тищук Н.О. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №487/799/25 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Чулупа Олександра Степановича у приміщенні цього суду 06 червня 2025 року, повне рішення складено того ж дня, за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в :

У лютому 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 08 червня 2019 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, у зв`язку з чим останній підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок в розмірі 14000 грн. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору Банк виконав у повному обсязі, проте відповідач порушив його умови, оскільки своєчасно не надав позивачу грошові кошти, достатні для погашення заборгованості кредиту та відсотків за його користування, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 32511 грн. 81 коп.

Посилаючись на викладене, з урахуванням нової редакції позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та 3028 грн судового збору.

Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 червня 2025 року позовні вимоги Банку задоволені частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 08 червня 2019 року у розмірі 14000 грн. та 1303 грн 86 коп. судового збору.

Рішення суд умотивував тим, що анкета-заява до договору про надання банківських послуг в АТ «Універсал банк» від 08 червня 2019 року не містить інформації щодо погодженого розміру відсотків, а долучений позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, не містять підпису відповідача, отже, позивач не довів, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг Банку, ознайомившись з ними.

Також суд зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому суд дійшов висновку, що у цій справі не можна вважати Умови та Правила надання банківських послуг Банку складовою частиною укладеного між сторонами договору та дійщов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача коштів в розмірі 112990 грн. 18 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, стягнув з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 14000 грн.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права й просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проєкту Monobank, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Тим самим суд першої інстанції дійшов передчасних висновків відносно того, що клієнт не був ознайомлений із вищезазначеними Умовами, правилами обслуговування, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Невиконання боржником умов договору, на які він погодився та ознайомився в Анкеті-заяві (стосовно того, що договір про надання банківських послуг складається не лише з Анкети-заяви, а також з Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту), та непогашення у повному обсязі заборгованості перед банком матиме наслідком порушення фундаментального положення про обов`язковість договору. Підписанням договору клієнт підтвердив, що ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього клієнт беззастережно погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Поміж цього клієнт підтвердив, що ця Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису. Умови ї правила обслуговування, опубліковані на офіційному сайті Банку та публічно доступні в режимі реального часу для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. У підписаній анкеті заяві відповідач визнав, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Вищенаведене свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб Договору, в тому числі погодження сторонами Умов і правил разом з додатками, які є невід`ємною складовою Договору. Поміж цього, клієнт на постійній основі, але не рідше ніж один раз на 30 календарних днів, зобов`язаний ознайомлюватись із чинною редакцією Умов і правил, що розташовані за посиланням https://www.monobank.ua/terms та або https://www.monobank.сom.ua/terms та/або в Мобільному додатку з метою виконання умов Договору з урахуванням можливих змін до нього. Враховуючи те, що клієнтом було неодноразово проведено банківські операції із використанням власної картки (переказ коштів, поповнення мобільного телефону, оплата товарів у торгових точках та ін.), відповідач надав свою згоду із змінами, доповненнями до договору про надання банківських послуг від 08 червня 2019 року. А тому, висновок суду першої інстанції про недоведеність з боку Банку, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на приписах Закону України «Про електронну комерцію». Якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. Відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи, про невірність наданого банком розрахунку, відтак, відсутні законні підстави для того, щоб піддати сумніву нараховану позивачем суму боргу, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем у сукупності доказами. Крім того, Банк звертає увагу на вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про снування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02 жовтня 2018 р., №917/1307/18 від 23 жовтня 2019 р.

З урахуванням приписів частини 1 статті 369 ЦПК України справа судом апеляційної інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону не повною мірою.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанцій 08 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послу (а.с. 14).

В анкеті-заяві зазначено, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.

Згідно пункту 3 анкети-заяви, відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти її про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Крім того, в пункті 6 анкети-заяви зазначено: «Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з договором.

Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису».

«Усе листування щодо цього договору прошу здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору» (пункт 11 анкети-заяви).

Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у Банку - зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача повернути кредитні кошти та оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно Тарифів, та повернути кредит. Сторони приступили до виконання своїх зобов`язань.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач відкрив відповідачу картковий рахунок, встановив кредитний ліміт у розмірі 14000 грн та надав у його розпорядження грошові кошти, а також видав платіжну картку (а.с. 77-81, 82, 83).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 04 листопада 2024 року у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 32511 грн. 81 коп., яка складається з: 32511 грн 81 коп. заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Отже предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 32511 грн. 81 коп.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа першого цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

На застосуванні таких правових позицій наголошується в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20 за позовом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до фізичної особи про стягнення заборгованості.

У справі, що переглядається апеляційним судом, в анкеті-заяві від 08 червня 2019 року ОСОБА_1 просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов договору, порядок повернення кредитних коштів, зокрема, строки та розміри здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка та відповідальність позичальника за невиконання умов договору не визначена (а. с. 14).

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, Банк не пред`явив.

Так зі змісту анкети-заяви від 08 червня 2019 року, наданої позивачем, вбачається, що укладання договору (підписання заяви) відбулося власноручно як зі сторони уповноваженого представника позивача так і відповідачем.

Відомостей щодо використання відповідачем згенерованого електронного підпису матеріали справи не містять та позивачем не доведено, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, що сторонами укладено електронний договір з дотриманням вимог, визначених Законом України «Про електронну комерцію».

Долучені до позовної заяви Умови і правилами обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових рахунків, на які позивач посилається як на підставу для своїх позовних вимог, відповідачем не підписані (а.с. 20-41).

Однак вказані Умови та правила не містять даних про ознайомлення позичальника ОСОБА_1 з наведеними тарифами. Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових рахунків, що підписана відповідачем 08 червня 2019 року, не містить відомостей, якого саме виду платіжну кредитну карту він отримав, та з якими тарифами був ознайомлений.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відповідач був ознайомлений та погодився з умовами та правилами обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових рахунків шляхом отримання їх у мобільному додатку, а також, що ці умови та правила, є загальнодоступними та розміщені на офіційному сайті фінансової установи, оскільки такі твердження ґрунтуються на припущеннях, що є неприйнятним з огляду на приписи частини шостої статті 81 ЦПК України. До того ж зазначені Умови та правила, а також тарифи є мінливими та змінюються Банком, що підтверджується змістом апеляційної скарги.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи не є складовою укладеного сторонами договору та не визначають його суттєві умови, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом, а колегія суддів відхиляє доводи про помилковість таких висновків в апеляційній скарзі, які суперечать наведеним положенням закону та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

При цьому, підписавши анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідач уклав з позивачем договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтвердив своїм підписом на заяві, в межах умов якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

Згідно наданої позивачем виписки щодо руху коштів на рахунку, відкритому на ім`я відповідача (а.с. 77-81) після укладання договору про надання банківських послуг, відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , за допомогою якої використовував кредитні кошти, надані позивачем.

Таким чином Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

В силу частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши відповідачці кредит у вигляді ліміту.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку, відповідач використовував кредитні кошти та тривалий час проводив виплати з їх повернення.

Звертаючись з позовом, Банк наполягав на тому, що у відповідача утворилась заборгованість за основаним боргом, яка станом на 04 листопада 2024 року складає 32511 грн. 81 коп.

Враховуючи, що в анкеті-заяві від 08 червня 2019 року розміри процентної ставки не визначені, строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірним та безпідставним нарахування позивачем процентів за користування ОСОБА_1 кредитними коштами, списання Банком внесених боржником в рахунок погашення кредиту коштів та зарахування цих коштів на погашення відсотків, що призвело до збільшення суми заборгованості за тілом кредиту за рахунок протиправно списаних банком відсотків.

З огляду на встановлені апеляційним судом у справі, яка переглядається, умови кредитного договору колегія суддів вважає, що грошові кошти, які зараховані позивачем на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості відповідача за основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту).

Суд першої інстанції дещо помилився у розрахунку заборгованості, обмеживши її розмір розміром встановленого позивачу кредитного ліміту, що не ґрунтується на умовах укладеного сторонами Договору та вимогах закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з позовом у справі до суду звернувся Банк, як і з апеляційною скаргою стосовно оскарження рішення суду першої інстанції в частині часткової відмови в задоволенні позову, в частині задоволення позовних вимог апеляційна скарга не подавалась. ОСОБА_1 не оскаржив рішення суду.

Так, згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 травня 2024 року по 01 вересня 2024 року Банк нарахував 3167 грн. 54 коп. процентів за користування кредитом, включивши цю суму в суму основної заборгованості за кредитом. Тобто саме на цю суму має бути зменшено розмір заборгованості за тілом кредиту, що складає 29344 грн. 27 коп. (32511 грн. 81 коп. 3167 грн. 54 коп.).

Виходячи з викладеного, доведений позивачем розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за кредитним договором станом на 04 листопада 2024 року складає 29344 грн. 27 коп. - заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту).

За такого позовні вимоги слід задовольнити частково.

Оскільки суд першої інстанції, неналежно оцінивши наявні у справі докази, без врахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, помилково визнав встановленими обставини щодо розміру заборгованості відповідача, то відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підстави для зміни рішення суду.

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення та задоволення позову частково.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не мають значення для вирішення справи.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду змінено, внаслідок чого позовні вимоги задоволені частково (на 90,26%), слід провести розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив 3028 грн. судового збору, при поданні апеляційної скарги 4542 грн., тому має право на повернення за рахунок відповідача 6832 грн. 68 коп. (3028+4542) х 90,26%).

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 червня 2025 року змінити.

Стягнути зі ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», ідентифікаційний код юридичної особи 21133352, 29344 грн. 27 коп. заборгованості за договором про надання банківських послуг від 08 червня 2019 року та 6832 грн. 68 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Т.М. Базовкіна

Судді: Н.О. Тищук

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повна постанова складена 30 вересня 2025 року