справа № 619/1817/24
провадження № 2/619/42/25
РІШЕННЯ

іменем України

30 вересня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А.

Справа № 619/1817/24

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської міської ради;

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позов про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів.

Стислий виклад позиції сторін.

08 березня 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути зі ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначив, що 20 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_2 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбу було зроблено відповідний актовий запис №144 від 20.09.2014. Від вказаного шлюбу вони мають одного неповнолітнього сина, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з ним та знаходиться на повному його утриманні. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11.12.2023 по цивільній справі №619/5584/23 шлюб між ними було розірвано. Відповідач, починаючи з березня 2023 року і по сьогоднішній час зовсім не приділяє дитині належної уваги, не піклується про нього, не займається його здоров`ям, навчанням та вихованням, коштів на утримання не надає, навіть не телефонує. Він не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. Оскільки, нормальне забезпечення дитини усім необхідним, на сьогоднішній день, є дуже коштовним, вважає, що відповідач в змозі щомісяця сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, тому просить стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання сина.

21 липня 2025 року відповідач ОСОБА_2 засобами «Укрпошти» надіслала до суду заяву, в якій вказала, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти позову.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

08 березня 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення аліментів.

08 березня 2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі № 619/1817/24 провадження № 2/619/704/24 визначено суддю Остропільця Є.Р.

18.03.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

01.04.2024 начальник Служби у справах дітей Дергачівської міської ради М`ячикова М. надала до суду письмові пояснення у яких зазначила про те, що Служба у справах дітей Дергачівської міської ради територіально розташована поза межами своїх повноважень, з метою надання висновку до суду про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору службу у справах дітей за місцем фактичного проживання малолітньої дитини, а саме департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Справу просить розглядати без участі представника Служби у справах дітей Дергачівської міської ради. Також додатком додала акт обстеження умов проживання від 18.03.2024 проведений Службою у справах дітей по Шевченківському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

03.05.2024 ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

25.07.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату 19.11.2024 року № 01-07/90/2024 у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_6 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 619/1817/24.

19 листопада 2024 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі № 619/1817/24 визначено суддю Болибока Є.А.

20 листопада 2024 року ухвалою суду прийнято до розгляду справу, призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год 00 хв 19.12.2024. Витребувано у Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору.

19 грудня 2024 року судове засідання відкладено на 10 год 00 хв 27.01.2025.

27 січня 2025 року судове засідання відкладено на 11 год 00 хв 27.02.2025.

27 лютого 2025 року судове засідання відкладено на 12 год 00 хв 31.03.2025.

31 березня 2025 року судове засідання відкладено на 12 год 00 хв 01.05.2025.

01 травня 2025 року судове засідання відкладено на 11 год 00 хв 02.06.2025.

02 червня 2025 року судове засідання відкладено на 11 год 00 хв 23.06.2025.

23 червня 2025 року судове засідання відкладено на 11 год 00 хв 29.07.2025.

01 липня 2025 року представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Малько О.П. через систему «Електронний суд» надав до суду пояснення щодо позову, в яких зазначив про те, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки вона тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я сина. Просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування. Також надав Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 липня 2025 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду заяву, в якій повністю визнає позовні вимоги та не заперечує проти позову. Зазначила, що протягом тривалого часу вона дійсно не виконувала обов`язків матері по відношенню до сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З об`єктивних і суб`єктивних причин вона не брала участі в його житті, вихованні та утриманні, не підтримувала з ним контактів, не відвідувала школу, не цікавилась його емоційним та фізичним станом. Вона не виконувала батьківських обов`язків та ухилялася від участі в житті сина як морально, так і матеріально, визнає, що така поведінка з її боку суперечить інтересам дитини. Син проживає з батьком, який забезпечує його побут, харчування, навчання, дозвілля та розвиток. У дитини гарні побутові умови, нормальний фізичний та психоемоційний розвиток. Вона усвідомлює, що не змогла виконати свою роль матері. На даний момент вона не має можливості та стабільних життєвих умов, щоб піклуватися про дитину, а тому вважає, що доцільне ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав. Крім того, вона не заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання сина у визначеному законом порядку та розмірі. Вважає, що у її ситуації таке рішення буде справедливим, обґрунтованим і таким, що відповідає найкращим інтересам дитини.

29 липня 2025 року судове засідання відкладено на 12 год 00 хв 22.09.2025.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги позовної заяви, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Також пояснив, що ситуація в державі складана та в разі задоволення позову в нього буде можливість вільно переміщуватися та надати дитині відповідний розвиток.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Шкляр І.М. також підтримав вимоги позовної та просив їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, у поданій до суду заяві просила розглядати справу без її участі та позбавити її батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з неї аліменти відповідно до законодавства України.

Представник Служби у справах дітей Дергачівської міської радиМ`ячикова М. у судове засідання не з`явилася, у поданих до суду письмових поясненнях просила розглядати без участі представника Служби у справах дітей Дергачівської міської ради.

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Малько О.П. у судове засідання не з`явився, у поданих до суду письмових пояснень просив розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування, також зазначив, що він підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною третьою статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_7 .

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11.12.2023 розірвано шлюб, зареєстрований 20 вересня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) та ОСОБА_1 , актовий запис - № 144.

Відповідно до Акта обстеження умов проживання від 13.03.2024 Начальником служби у справах дітей Дергачівської міської ради М`ячиковою М.В., та завідувачем сектору служби у справах дітей Дергачівської міської ради Катречко Т.О. було проведено обстеження умов проживання батька малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою під час виїзду двері ніхто не відчинив. Зі слів сусідки в будинку на даний час ніхто не проживає.

Відповідно до Акта обстеження умов проживання від 18.03.2024 Службою у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб дітей Харківської міської ради спільно із Відділом соціальної роботи по Шевченківському району ХМЦСС «Довіра» проведено обстеження умов проживання матері малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого установлено, що вказаній квартирі мешкають малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 . Мати дитини, зі слів останнього, на даний час перебуває у Республіці Білорусь.

З огляду на відповідь директора КНП «Міська дитяча поліклініка № 14» Харківської міської ради Прасол В. № 652 від 13.06.2025, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться під наглядом фахівців закладу з серпня 2015 року. Декларація про вибір лікаря, що надає первинну медичну допомогу, укладена між лікарем-педіатром ОСОБА_9 та матір`ю хлопчика, ОСОБА_2 , з 16.05.2018. Адреса проживання зазначена в декларації: АДРЕСА_2 . До поліклініки з питань здоров`я, в більшості випадків, звертався батько ОСОБА_1 . Рекомендації лікарів виконуються у повному обсязі. З липня 2023 року мати дитини, ОСОБА_2 , здоров`ям дитини не цікавилася. З цього часу до поліклініки звертався виключно батько.

З огляду на відповідь класного керівника ОСОБА_10 КЗ «Харківський ліцей № 149» Харківської міської ради від 12.06.2025 № 04-12/89-25, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переведено до 6-А класу Харківського ліцею № 149 Харківської міської ради. Вихованням дитини займається батько ОСОБА_1 . Мати, ОСОБА_2 успіхами та навчанням дитини не цікавиться, до ліцею з цього приводу не зверталася.

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики учня 6-А класу КЗ «Харківський ліцей № 149» Харківської міської ради ОСОБА_4 , 2014 р.н., наданої класним керівником ОСОБА_11 установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається з першого по шостий клас у комунальному закладі «Харківському ліцеї № 149 Харківської міської ради». Зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Батько - ОСОБА_1 , активно займається вихованням сина, підтримує постійний контакт з навчальним закладом. Мати - ОСОБА_2 , не бере участі у вихованні та навчанні дитини, не цікавиться здобутками сина. Житлово-побутові умови у квартирі проживання хороші, дві кімнати. У ОСОБА_5 своя кімната: робоче і спальне місце, стільці, письмовий стіл, телевізор, комп`ютер, телефон, ліжко, шафа. Стан здоров`я ОСОБА_4 гарний. За медичними показниками фізичний розвиток відповідає нормі. ОСОБА_5 має гарну увагу, добре розвинену пам`ять та уяву. Проявляє інтерес до навчання з усіх предметів. З особливим задоволенням осягає предмет «Математика». Додатково (онлайн) бере уроки з таких предметів як українська, англійська мови та логіка. Успішно займався спортом, відвідував секцію футболу та басейн, на яких дитину супроводжував батько. ОСОБА_5 відповідально ставиться до творчих уроків, де проявляє свою уяву та творчість. Свої навчальні обов`язки хлопець виконує охайно, проявляє наполегливість та старанність. Самостійні та індивідуальні завдання виконує з розумінням. Добросовісно виконує завдання вчителів. Під час виконання доручень проявляє дисципліну, наполегливість у завершенні роботи, переважно працює самостійно. ОСОБА_5 доброзичливий, скромний, відповідальний та дисциплінований учень. Вміє міркувати логічно та оцінювати свою діяльність. Спокійна та врівноважена дитина. Конфліктних ситуацій уникає, у спілкуванні з однокласниками та вчителями завжди ввічливий та тактовний, сором`язливий. Хлопець має розвинене почуття відповідальності. Дотримується встановлених правил та норм поведінки. До старших ставиться з повагою, з однолітками підтримує дружні стосунки. Жодних форм прояву порушень поведінки не виявляла.

Відповідно до Висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 27.06.2025 № 261 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Судом установлено, що сторони з 20 вересня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11.12.2023.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 .

Дитина наразі проживає разом з батькомОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Частиною другою статті 171 СК України визначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

У судовому засіданні була вислухана думка малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який засоромився та не дав відповіді на питання судді.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилався на те, що відповідач починаючи з березня 2023 року і по сьогоднішній час зовсім не приділяє дитині належної уваги, не піклується про нього, не займається його здоров`ям, навчанням та вихованням, коштів на утримання не надає, навіть не телефонує.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами першою-четвертою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Частинами першої, другої статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі й на рівне виховання батьками.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частинами першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22 та інших.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Іlya Lyapin vs russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18 та ін.

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23).

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, провадження № 61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, провадження № 61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, провадження № 61-5203св23).

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, провадження № 61-9650св24).

У Висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 27.06.2025 № 261 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказано, що Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновок мотивовано тим, що ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться навчанням та станом здоров`я сина, матеріально не утримує, на співбесіду до Департаменту служб не з`явилася, надала до суду заяву, в якій не заперечує проти позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав та підтверджує факт тривалого ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Разом з цим, цей висновок не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, оскільки при наданні такого висновку орган опіки та піклування виходив виключно з тих відомостей, які були надані позивачем, який зацікавлений у розгляді справи.

Також висновок не містить відомостей, які об`єктивно характеризують відповідача ОСОБА_2 , як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а також переконливих доводів щодо доцільності позбавлення батьківських прав, якими він керувався під час прийняття рішення.

Також зазначений висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності в такий спосіб захисту її прав.

Більш того, висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради має рекомендаційний характер та не містить доказів того, що відповідач дійсно ухиляється від здійснення батьківських обов`язків, а тому сам по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Отже, суд не приймає до уваги висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав при вирішенні справи, адже вважає його необґрунтованим.

Суд не ставить під сумнів доводи позивача про те, що син ОСОБА_5 наразі проживає разом з ним, перебуває на його повному утриманні та він, як батько, піклується про збереження його фізичного та психічного здоров`я, духовного та розумовою розвитку, має місце реєстрації.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що поведінка відповідача загалом свідчить про її не бажання, як матері, брати участь у вихованні та спілкуванні з сином.

Посилання позивача на те, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо сина, з березня 2023 і по сьогоднішній день ніякої уваги йому не приділяє, не виявляє бажання бачити дитину, не займається його здоров`ям, навчанням та вихованням, суд вважає недоведеним.

За таких обставин, з наданих до суду доказів, судом не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

А тому, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, тому застосування до неї такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав, суд вважає передчасним, недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини.

При цьому, позивачем не доведено, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків позбавлення батьківських прав слід вирішувати без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Отже, суд дійшов висновку, що наразі позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ.

Проте встановлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21).

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав.

Щодо стягнення аліментів.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За змістом ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом установлено, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у розмірі частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно роз`яснень, які містять в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого статтею 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, суд виходить з необхідності забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Суд враховує, що відповідач є матір`ю дитини ОСОБА_5 , яким проживає з позивачем. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає. Будь-яких доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу відповідач суду не надала.

Отже, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дитини не досягнуто, суд задовольняє позов у частині стягнення аліментів.

Задовольняючи позов суд виходить із того, що ОСОБА_2 є працездатною і як мати зобов`язана матеріально утримувати свого сина, забезпечивши його мінімально необхідними благами, які потрібні для життя та виховання.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, суд з урахуванням усіх обставин справи, вважає доведеним вимоги позивача про стягнення аліментів у розмірі частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, то суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Абзацом другим частини першої статті 244 ЦПК України передбачено, що у виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 244, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.03.2024 та до досягнення дитиною повноліття.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 211,20 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської міської ради, місце знаходження: 62303, Харківська область, Харківський район, м. Дергачі, пл. Перемоги, буд. 1, ідентифікаційний код 43948178;

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Чернишевського, буд. 55.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року.

Суддя Є. А. Болибок