Справа № 177/2275/25
Провадження № 2-о/177/86/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 жовтня 2025 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Коваль Н. В.

за участі

секретаря судового засідання Андрійчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій просила встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог указала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся заявника ОСОБА_3 .

За життя, 13.05.1994, бабуся склала заповіт, яким заповіла заявнику ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не знаходилося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона по закону буде мати право.

Заявник 04.06.2025 звернувся до державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті баби ОСОБА_3 , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2025 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що він пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Крім нього із заявами про прийняття спадщини більше ніхто не звертався.

Вказує, що на момент своєї смерті бабуся ОСОБА_3 проживала із заявником в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ,

Крім того, заявник залишився проживати у вказаному будинку після смерті бабусі, доглядав за ним, займався обробітком присадибної земельної ділянки, користувався речами домашнього вжитку, та продовжує в ньому проживати і зараз із своєю сім`єю дружиною та сином.

Бабуся проживала спільно із заявником, оскільки мала поважний вік, хворіла та потребувала сторонньої допомоги.

Зазначає, що заявник, знаючи про заповіт та маючи у володінні документи, що посвідчують право власності бабусі на будинок, вважав, що прийняв спадщину, а тому не звертався до нотаріальної контори із заявою прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 22 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та за клопотанням заявника, в порядку підготовки справи до судового розгляду, з Шостої криворізької державної нотаріальної контори витребувані докази на підтвердження викладених в заяві обставин (а.с.26).

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності та відсутності заявника, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволені (а.с. 64-65).

Представник заінтересованої особи - Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, при вирішенні спірного питання покладаються на розсуд суду (а.с. 63).

У зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся заявника ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13.10.1994 року виконкомом Орджонікідзенської сільської Ради Криворізького району Дніпропетровської області (актовий запис №60) (а.с. 14).

За життя, 13.05.1994, ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла заявнику ОСОБА_1 заявнику по справі, все своє майно, де б воно не знаходилося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона по закону буде мати право, що підтверджується копією заповіту (а.с. 13) та довідки №136 від 10.06.2025, виданої Глеюватською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 15), а також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №69910925 від 02.09.2022 (а.с. 45-49).

При зверненні заявника до державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2025 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що він пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 19).

Як видно з копії спадкової справи № 300/22 заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після 02.09.2022 звернувся онук померлої ОСОБА_1 заявник по справі, інші особи з заявами про прийняття або відмову від спадщини не зверталися (а.с. 31-57).

Відповідно до абз. 3 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української PCP (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01.01.2004.

З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася та була прийнята до 01.01.2004, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

З положень ст. 549 ЦК УРСР видно, що для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 тощо.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути, зокрема, наявність у спадкоємця протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно чи права на нього, вчинення дій по управлінню та володінню спадковим майном.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 , яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

При виборі і застосуванні норми права до даних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст.263 ЦПК України).

Згідно правового висновку викладеного у постанові ВС від 25.03.2020 у справі №305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого, самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживати разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до правового висновку викладеного у постанову ВС від 03.03.2021 у справі №747/467/18 вбачається те, що Верховний Суд зазначає, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

У постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №305/235/17 (провадження №61-11869св 19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», «Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини)», «У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні», «Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР)».

Як зазначала в заяві представник заявника та ці доводи нічим та ніким не спростовані на момент своєї смерті ОСОБА_3 проживала із заявником в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 21.08.1989, виданого на підставі рішення виконкому Криворізької районної Ради народних депутатів №309 від 27.11.1987 та зареєстровано 21.08.1989 під №6598 в реєстровій книзі №18-148 БТІ (а.с. 12). Крім того, заявник залишився проживати у вказаному будинку після смерті бабусі, доглядав за ним, займався обробітком присадибної земельної ділянки, користувався речами домашнього вжитку, та продовжує в ньому проживати і зараз із своєю сім`єю дружиною та сином.

Факт спільного проживання бабусі із заявником за вказаною адресою на день її смерті підтверджується Актом про фактичне проживання від 03.07.2025 року, складений мешканцями АДРЕСА_1 . Новопокровка засвідченого старостою Надеждівського старостинського округу Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Вовченком І.В., згідно вказаного акта ОСОБА_1 проживав разом із своєю бабусею ОСОБА_3 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та продовжував проживати в її будинку після смерпті останньої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За правилами ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявником вказано, що метою встановлення факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном.

При цьому, слід взяти до уваги, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

За змістом ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відсутність реєстрації спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо такі обставини підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічного висновку дійшов ВС у своїй постанові від 04.07.2018 по цивільній справі № 404/2163/16-ц.

Отже, у зв`язку з тим, що у заявника відсутня реєстрація за однією адресою із спадкодавцем на день її смерті і відсутні інші законні способи вирішити вказане питання, він позбавлений можливості оформити свої спадкові права та звернувся до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном.

Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо та в їх сукупності, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що метою встановлення такого факту є врегулювання заявником юридичних питань в сфері правовідносин спадкування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 3, 4, 5, 19, 23, 76-82, 259, 293, 315, 316 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Коваль