Номер провадження: 22-ц/813/7027/25
Справа № 509/3477/25
Головуючий у першій інстанції Козирський Є.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2025 року, постановленого під головуванням судді Козирського Є.С., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис ОСОБА_1 , на строк 6 місяців з заборонами щодо:

наближення на 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 та двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме:

місця реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила, що вона та ОСОБА_1 мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. Починаючи з вересня 2022 року, відносини між заявницею та її співмешканцем припинені внаслідок агресивних сварок та конфліктів, які провокувались кривдником ОСОБА_1 , в процесі яких останній погрожував заявниці фізичною розправою та примусовим відібранням дітей, з приводу чого заявниця неодноразово зверталась до органів поліції задля захисту свого життя та життя малолітніх дітей, що підтверджується листом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 08.10.2022 р., з якого вбачається, що з ОСОБА_1 була проведена профілактична бесіда про неприпустимість вчинення протиправних дій з його боку по відношенню до ОСОБА_2 , в ході якої його було попереджено про відповідальність згідно норм чинного законодавства України з вказівкою на відсутність ознак кримінально-карного діяння ОСОБА_1 для внесення відомостей до ЄРДР. Однак, вказані звернення до правоохоронних органів не принесли бажаних результатів, адже внаслідок постійного психологічного тиску з боку кривдника ОСОБА_1 стосовно заявниці, остання була змушена переїхати разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , де зараз проживає, регулярно отримуючи від кривдника як в телефонних розмовах, так і в текстових повідомленнях від ОСОБА_1 похабні погрози фізичною розправою, вбивством, словесні образи, що підтверджується роздруківками погроз в месенджерах, що дає підстави заявниці побоюватися за своє життя і життя дітей, переховуватися від нього, як від колишнього співмешканця.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2025 року заява ОСОБА_2 задоволена.

Виданий обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 , яким заборонено йому строком на 6 місяців:

- наближатися на відстань 50 м. до місця проживання (перебування), реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , навчання, роботи ОСОБА_2 та двох малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, а також вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені заяви, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції виніс рішення за його відсутністю, як заінтересованої особи, без належного повідомлення його про розгляд справи та суд ухвалив рішення виключно на підставі заяви ОСОБА_2 , без перевірки обставин, без з`ясування його позиції та без будь-яких належних доказів факту домашнього насильства або насильства проти сім`ї. Апелянт вважає, що рішення викладене лише на неправдивих поясненнях представника заявника, яке не відповідає дійсності.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання призначене на 30 вересня 2025 року не з`явився ОСОБА_1 , його представник адвокат Янковська О.П., ОСОБА_2 , яка діє в своїх, а також в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які були сповіщені належним чином (а.с. 71, 92-93).

На адресу апеляційного суду від адвоката Янковської О.АП. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її та ОСОБА_1 (а.с.94-96).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що заява ОСОБА_2 є обґрунтованою, обставини, викладені у заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підтверджені належними доказами, і тому підлягає задоволенню у спосіб, який просить заявниця.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України визначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 8, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».

У постанові від 17 травня 2023 року в справі № 713/1745/22 (провадження № 61-417св23) Верховний Суд зазначив, що «оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. При вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві».

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц, від 27 жовтня 2022 року в справі № 761/44111/21.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч. 1,5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , 2018 р.н. та ОСОБА_5 , 2017 р.н., що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9-10).

З листа № 65/3-ЖЄО-12900 від 28.10.2022 року, направленого начальником Ізмаїльського районного відділу поліції ГУ НП в Одеській області Малєнковій М.Г., вбачається, що на її звернення проведена профілактична бесіда з ОСОБА_1 про неприпустимість вчинення протиправних дій, з отриманої інформації, в даному факті відсутні ознаки кримінального діяння, у зв`язку з чим не вбачається підстав для внесення відомостей в ЄРДР, також не було отримано достатньо даних, які об`єктивно та достовірно свідчать про ознаки адміністративного правопорушення (а.с. 8).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 липня 2023 року, яким видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , встановлено, що доказом для видачі обмежувального припису було звернення ОСОБА_2 до Ізмаїльського районного відділу, та відповідь № 65/3-ЖЄО-12900 від 28.10.2022 року (а.с. 4-6).

На даний час рішення Овідопольського суду Одеської області від 18 липня 2023 року справа № 509/3775/23 оскаржується ОСОБА_6 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/129418350#).

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що саме лист № 65/3-ЖЄО-12900 від 28.10.2022 року був наданий ОСОБА_2 в якості доказу, як у справі № 509/3775/23, так і у справі, рішення якого оскаржується в цьому провадженні

Звертаючись з заявою про застосування обмежувального припису, ОСОБА_2 зазначає, що внаслідок агресивних сварок та конфліктів, які провокувались кривдником ОСОБА_1 , в процесі яких останній погрожував заявниці фізичною розправою та примусовим відібранням дітей, з приводу чого заявниця неодноразово зверталась до органів поліції задля захисту свого життя та життя малолітніх дітей, регулярно отримуючи від кривдника як в телефонних розмовах, так і в текстових повідомленнях від ОСОБА_1 похабні погрози фізичною розправою, вбивством, словесні образи, що підтверджується роздруківками погроз в месенджерах, що дає підстави заявниці побоюватися за своє життя і життя дітей, переховуватися від нього, як від колишнього співмешканця.

Апеляційний суд зауважує, що між сторонами виникла конфліктна ситуація, наразі триває низка судових процесів щодо визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів (справа № 946/7690/23).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №756/2072/18 (провадження №61 19328св18), від 09.12.2019 року у справі №756/11732/18 (провадження №61-49077св18), від 02.11.2020 року у справі №336/3551/18-ц (провадження №61-1693св19), від 17.02.2021 року у справі №766/13927/20-ц (провадження №61-17471св20), від 28.06.2022 року у справі №466/180/22 (провадження №61-4104св22), від 25.07.2023 року у справі №344/1732/23 (провадження №61-6759св23), від 06.06.2024 року у справі №285/7922/23 (провадження №61-5538св24).

У справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 року, погоджуючись з апеляційним судом, який відмовив у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, зазначив, що, враховуючи положення Закону про запобігання домашньому насильству, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених, зокрема, у КК України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Верховний Суд погодився з тим, що у справі існує тривалий конфлікт між сторонами, але обставини справи не вказують на необхідність застосування обмежувального припису. У цій справі також встановлено факт звернення заявниці з заявою до правоохоронних органів, на підставі якої у ЄРДР було зареєстроване відкрите кримінальне провадження.

У справі №640/23804/18 (провадження №61-3848св19) Верховний Суд у постанові від 29.08.2019 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, вказав, що звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У справі №635/4854/19-ц (провадження №61-3510св20) Верховний Суд у постанові від 02.09.2020 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, зокрема, уточнив, що внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом про запобігання домашньому насильству, оскільки рішень щодо вказаних фактів або інших конфліктних ситуацій між сторонами компетентні органи не приймали, в досудових розслідуваннях на час прийняття судових рішень судами попередніх інстанцій не було пред`явлено підозр будь-якій особі.

Фактично аналогічні висновки щодо звернення до компетентного органу із заявою про вчинене домашнє насильство або наявності відкритих кримінальних проваджень без результатів щодо них (зокрема, визнання особи винною у заявлених кримінальних порушеннях), як недостатніх доказів для задоволення заяв про видачу обмежувального припису відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» також містяться у постановах Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі №545/744/19 (провадження №61-13514св19), від 06.02.2020 року у справі №753/8626/19 (провадження №61-15016св19), від 05.03.2020 року у справі №755/5273/19 (провадження №61-13080св19), від 10.02.2021 року у справі №761/49109/19 (провадження №61-9144св20).

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12, ч.ч. 1-5, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд зауважує, що матеріали справи не містять та заявником в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та є її процесуальним обов`язком, не надано будь-яких доказів про те, що ОСОБА_7 переслідує ОСОБА_2 , принижує честь та гідність останньої або того, що ОСОБА_7 наближається до місця проживання чи іншого місця частого відвідування ОСОБА_2 .

Звернувшись до суду 01.07.2025 року, ОСОБА_2 , не обґрунтувала посилання на вчинення насильства протягом тривалого часу, агресивні дії з боку ОСОБА_1 , та не надала на підтвердження цього докази.

Обставини систематичності або повторюваності вчинення відносно ОСОБА_2 домашнього насильства не підтверджуються належними доказами.

Також колегія суддів вважає неспроможними докази роздруківки повідомлень, з підстав того, що з даної роздруківки не вбачається, що саме ОСОБА_1 надсилав зазначені повідомлення, та саме на телефон заявниці.

Посилання суду першої інстанції на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 01 червня 2022 року у справі №161/16344/20, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки правовідносини у вказаній справі не є релевантними.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно виходив із наявності доказів ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства.

Також колегія суддів приймає до уваги характеристику ОСОБА_1 з міста роботи, довідку про доходи, а також відсутності внесення інформації ОСОБА_1 в категорію «Кривдник» по оскаржуваному рішенню суду.

Колегія суддів надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, у їх сукупності, дійшла висновку, що надані на обґрунтування заявлених вимог докази безумовно не вказують на вчинення ОСОБА_7 психологічного та фізичного насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_2 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами відносно визначення міста проживання спільних дітей, а тому немає підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису та доцільності видачі обмежувального припису.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З сайту Овідіопольського районного суду Одеської області не вбачається наявності оголошення про виклик ОСОБА_1 в судове засідання призначене на 03 липня 2025 року, що підтверджується інформацією з сайту Овідіопольського районного суду Одеської області (https://ovd.od.court.gov.ua/sud1521/gromadyanam/povistki/?page=2).

З урахуванням не належного сповіщення ОСОБА_1 , колегія суддів також вважає задовольнити клопотання ОСОБА_1 про доручення доказів, поданого адвокатом Янковською О.П. (а.с. 82-91).

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність ОСОБА_1 , який не повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду і який обґрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Також, колегія суддів вважає, що відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції про задоволення заяви не відповідає матеріалам справи, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Відповідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави (ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України).

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 908,40 грн. (а.с. 25).

Оскільки, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави, колегія суддів вважає, що судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 908,40 грн. слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 908 гривень 40 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 жовтня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда