РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/2862/25

провадження у справі № 2/0285/1461/25

25 вересня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого-судді Коцюби О.М.,

за участі секретаря судового засідання Голяки Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Звягель цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Звягельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення батьківства та прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

28.05.2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області, у якому просила встановити, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її батьком. А також просила встановити факт прийняття нею спадщини після його смерті.

В обґрунтування позову зазначає, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу все життя, мали спільний бюджет, вели господарство, обробляли землю. Позивач народилась у цій сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проживала завжди з ними та доглядала батьків до смерті. Оскільки батьки не були офіційно зареєстровані у шлюбі, то її батько записаний зі слів матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Усі родичі та в селі знали, що ОСОБА_3 є її батьком. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після смерті вони з матір`ю проживали й далі у їхньому домоволодінні і вели спільне господарство. Спадщину після смерті батька не оформляли, бо не було необхідності, оскільки на той час згідно чинного законодавства вона фактично вважалась такою, яка вступила у володіння спадщиною. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача ОСОБА_4 . З метою оформлення спадкових прав після смерті батька позивач звернулась до приватного нотаріуса. Однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що неможливо встановити родинних відносин із батьком. Інші спадкоємці відсутні. У зв`язку з цим вона змушена звернутись до суду із вказаним позовом.

Представник позивача адвокат Галицька О.О. у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслали заяву про розгляд справи у їхню відсутність, не заперечили проти задоволення позову.

Представник третя особа Звягельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився.

Суд, заслухавши представника позивача - адвоката Галицької О.О., свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_2 . У свідоцтві про народження батьком зазначено ОСОБА_3 (а.с 10).

У свою чергу, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 записано зі слів матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 11-12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_4 також померла й мати ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 20).

Згідно довідки Ярунської сільської ради Звягельського району № 267 від 25.11.2024 року ОСОБА_3 на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживали та вели спільне господарство дочка ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_4 . Довідка сформована на підставі записів погосподарської книги за 1996-2000 роки (а.с. 24).

Раніше, згідно довідки Ярунської сільської ради Звягельського району № 229 від 07.05.2025 року, погосподарською книгою за 1967-1970 роки встановлено, що ОСОБА_3 , як син, разом із ОСОБА_4 , як невістка, проживали у домогосподарстві ОСОБА_5 , яка являється матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 27-28).

Вказане є свідченням про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1967 року були зареєстровані та проживали однією родиною як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Також, у судовому засіданні буди допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Вказані свідки надали пояснення з яких випливає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично були сім`єю. Все життя проживали разом, вели спільне господарство. У них народилась донька ОСОБА_2 , Все село із 1967 року знало, що вони є сім`єю.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1ст. 135 СК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини (п. 3).

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Враховуючи що ОСОБА_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , отже при розгляді даної заяви необхідно застосовувати норму ст. 53 КпШС.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Ч. 3 ст. 53 КпШС України передбачала чотири юридично значимі обставини, які суд бере до уваги при встановленні батьківства: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріали справи містять докази які у відповідності до ч. 3 ст. 53 КпШС України підтверджують спільне проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до народження ОСОБА_2 , спільне виховання батьками ОСОБА_2 , спільне утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своєї дитини ОСОБА_2 та те, що ОСОБА_3 визнавав своє батьківство.

Отже, на підставі вищевикладеного слід задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в частині встановлення факту батьківства, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Щодо позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом встановлено наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Ч. 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Вимога позивача про встановлення факту прийняття спадщини не оспорюється іншими особами, не порушує права інших осіб.

Отже, на підставі вищевикладеного провадження у справі в частині позовних вимог щодо встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 слід закрити та роз`яснити позивачу ОСОБА_2 , її право звернутися до суду із заявою в порядку окремого судочинства, після набрання цим рішенням законної сили.

Судові витрати позивач просила покласти на неї.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 81, 223, 258, 259, 265, 273, 293, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Звягельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення батьківства та прийняття спадщини задовольнити частково.

Встановити, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Коритища, Новоград-Волинського району, Житомирської області, є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки с. Коритища, Новоград-Волинського району, Житомирської області.

Звягельському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального УМЮ (м. Київ) внести зміни до актового запису № 28 від 30.08.1975 року про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначивши батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Провадження у справі в частині позовних вимог щодо встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - закрити.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення

Головуючий: О.М. Коцюба