Житомирський апеляційний суд
Справа №282/504/21 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №282/504/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Міняйло Ярослав Володимирович

на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 19 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Носач В.М.

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду у розмірі 293028,54 грн., моральну шкоди в розмірі 40 000,00 грн., витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 2 650,00 грн. та понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17.04.2018 року о 11 год. 25 хв. на вулиці Незалежності поблизу будинку № 26 в смт. Любар Любарського району Житомирської області відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем SEAT IBIZA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем SKODA OKTAVIA А5, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вина водія ОСОБА_4 у вчиненні ДТП підтверджується постановою Чуднівського районного суду Житомирської області від 24.07.2018 року у справі №282/5912/18. Відповідно до експертного висновку автотоварознавчого дослідження № 42 від 27.04.2018 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля SKODA OKTAVIA А5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 17.04.2018 року становить 293 028,54 грн. Також позивачем з метою визначення вартості заподіяного матеріального збитку, були понесені витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 2 650,00 грн. та поштові витрати, пов`язані з запрошенням відповідача на огляд пошкодженого транспортного засобу в розмірі 216 грн. На час вчинення ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_4 застрахована не була, у зв`язку з чим вважає, що вказана майнова шкода, завдана позивачу як власнику ушкодженого транспортного засобу, підлягає стягненню саме з відповідача.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000,00 грн., завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідачки, позивач обумовлює її розмір глибиною душевних страждань, які він зазнав через пошкодження власного автомобіля, значним погіршенням матеріального стану, змінами в звичайному способі життя та необхідністю спрямувати кошти сімейного бюджету на відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 19 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 472,03 грн. судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні майнової шкоди та в частині розподілу судових витрат, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в результаті ДТП в розмірі 280 254,37 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову у в цій частині через пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд першої інстанції неправильно застосував положення норм Цивільного кодексу України та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що рішення суду в цій частині порушує фундаментальні принципи цивільного права та зобов`язального права, зокрема. Так районним судом помилкового застосовано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14.12.2021 року по справі №147/66/17, до даних відносин. У вказаній справі Верховний Суд прийшов до висновків, що особа не може бути належним відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, у випадку, якщо її цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована.Натомість, відповідач по справі, рішення по якій оскаржується, на час скоєння ДТП не мала чинного полісу страхування цивільно-правової відповідальності. Тому, у даному випадку особа, яка винувата в скоєнні ДТП та не мала полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не може вимагати відшкодування завданої шкоди іншою особою, наприклад МТСБУ. Таким правом вона не наділена ні договором (оскільки вона його не укладала), ні законом. Звертає також увагу, що додатковим аргументом необґрунтованості рішення суду першої інстанції щодо необхідності першочергового звернення до МТСБУ як умови подання позову до винуватця ДТП, є розмір ліміту відповідальності МТСБУ за шкоду, заподіяну майну. На момент ДТП максимальний розмір регламентної виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становив 100 000,00 грн. За таких обставин, у разі отримання від МТСБУ страхового відшкодування, з відповідача підлягала би стягненню майнова шкода, завдана внаслідок ДТП в розмірі, що перевищує та не покривається регламентною виплатою МТСБУ, а саме 280 254,37 грн., з урахуванням суми втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 11 988,36 грн.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено,що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль SKODA OKTAVIA А5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3

Відповідно до полісу №АМ/3127280 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.03.2028, цивільно-правова відповідальність власника SKODA OKTAVIA А5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», страхувальник ОСОБА_5 .

Постановою Чуднівського районного суду від 24 липня 2018 року у справі №282/591/18 відповідача ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження у справі було закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) Житомирського відділення (ЖВ КНДІСУ) за результатами за проведення судової товарознавчої експертизи від 29.08.2024 №688/23-25 вартість відновлювального ремонту з врахуванням та без врахування коефіцієнта фізичного зносу (приймається таким, що дорівнює нулю) автомобіля марки «SKODA ОСТАVIA А5», реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 17.04.2018 складала 268 266,01 грн. Розмір матеріального збитку, який було заподіяно власнику автомобіля марки «SKODA ОСТАVIA А5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 17.04.2018, складає 268 266,01 грн.

З відповіді МТСБУ №3-01б/4482 від 13.02.2025 року на запит представника позивача слідує, що звернення з приводу дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17.04.2018 у смт. Любар, Житомирської області за участю транспортного засобу SEAT з номерним знаком НОМЕР_1 та SCODA з номерним знаком НОМЕР_2 в МТСБУ не виявлено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позов поданий до неналежного відповідача, оскільки позивач має право на пред`явлення такої вимоги відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика (МТСБУ), однак позивач не надав доказів, які б свідчили про звернення до страховика (МТСБУ) з заявою про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, як і доказів неможливості такого відшкодування в повному обсязі або в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Однак повністю з такими висновками суду погодись неможливо виходячи з наступного.

Згідно ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV).

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону №1961-IV).

Судом встановлено, що на дату скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника (володільця) автомобіля марки автомобілем SEAT IBIZA,реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 застрахована не була.

Відповідно до ст.39 Закону №1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Одним із завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відповідності до підпункту «а» пункту 41.1 ст.41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння - транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної витати), є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди ( підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону№ 1961-IV).

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування всього розміру заподіяної майнової шкоди із ОСОБА_4 , оскільки у цій справі про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП особою, цивільна-правова відповідальність якої не була застрахована, належним відповідачем також має бути МТСБУ.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Граничний розмір страхової суми, в межах якої МТСБУ здійснює регламентні виплати, станом на час скоєння ДТП, становить 100 000,00 грн. у випадку заподіяння шкоди майну потерпілих.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідача підлягає стягненню майнова шкода, завдана внаслідок ДТП в розмірі, що перевищує та не покривається регламентною виплатою МТСБУ, а саме 168 266,01 грн. (268 266,01 грн.- 100 000,00 грн.).

При цьому колегія суддів виходила із розміру матеріального збитку в сумі 268 266,01 грн., заподіяного власнику автомобіля марки «SKODA ОСТАVIA А5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який визначений висновком судової товарознавчої експертизи від 29.08.2024 №688/23-25. Даний висновок колегія суддів визнає обґрунтованим, таким що не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумніву в його правильності та вважає належним, допустимим доказом на підтвердження розміру заподіяної шкоди. Крім того, це є висновок експерта, проведений за ухвалою суду, судовим експертом, який попереджений судом про кримінальну відповідальність.

Згідно даного висновку, експерт дійшов висновку, що втрата товарної вартості (ВТВ) в даному випадку не розраховується та дорівнює 0, оскільки в матеріалах справи відсутня інформація чи піддавалися раніше відновлюваному ремонту складові частини автомобіля марки «SKODA ОСТАVIA А5», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Отже підстави для відшкодування з відповідача на користь позивача суми втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 11 988,36 грн. відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності із відшкодування майнової школи у повному обсязі на ОСОБА_4 , однак не врахував, що у випадку здійснення виплати страхового відшкодування МТСБУ, фактичний розмір спричиненої шкоди не буде повністю покритий страхованою виплатою, тому різниця має бути відшкодована безпосередньо особою, яка завдала шкоди внаслідок вчинення ДТП.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому остання в частині відмови у відшкодуванні майнової шкоди підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову в цій частині з вищевказаних підстав.

Частиною 4 статті 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України)

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України).

До апеляційної скарги представником позивача додано Договір про надання правових послуг №18/04 від 18.04.2022 року, додаткову угоду № 18/04 І-П до Договору про надання правових послуг №18/04 від 18.04.2022 року, акт про прийняття-передачі наданих послуг від 18.04.2025, згідно яких гонорар за надання правових послуг адвоката Міняйло Я.В. складає 8 000,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В суді першої інстанції позивачем ОСОБА_1 були понесені судові витрати за подання позову, проведення експертизи, на правничу допомогу, поштові витрати на загальну суму 11 709,09 грн.

З урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з відшкодування майнової та моральної шкоди на загальну суму 208 266,01 грн. (63%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним під час розгляду в суді першої інстанції судові витрати в розмірі 7 376,73 грн., а також понесені під час апеляційного розгляду судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 3 147,17 грн. та на правничу допомогу в розмірі 5 040 грн.

В іншій частині рішення районного суду не оскаржується, а тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Міняйло Ярослав Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 19 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 168 266,01 грн. та понесені судові витрати в загальному розмірі 7 376,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 147,13 грн. та понесені під час апеляційного розгляду справи витрати на правничу допомогу в розмірі 5 040,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2025 року.

Головуючий Судді