Справа №295/3790/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Лайчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дамарт-Хаус», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2025 позивач через підсистему «Електронний суд» звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом, в якому просить: зобов`язати ТОВ «Дамарт-Хаус» звільнити нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ТОВ «Дамарт-Хаус» користуватися вказаним приміщенням, після його звільнення; зобов`язати ОСОБА_2 звільнити нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 користуватися вказаним приміщенням, після його звільнення; судові витрати стягнути з відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивачу та його матері ОСОБА_3 на праві власності належить по 1/2 частини кожному нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

З моменту набуття права власності на зазначене нежитлове приміщення фізичного доступу до нього позивач не має, оскільки ОСОБА_2 відмовився його звільняти.

18.12.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Дідківським А.М. проводились виконавчі дії щодо виконання виконавчого листа, виданого на підставі наступних судових рішень: рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05.06.2023 у цивільній справі №296/235/23, яким усунуто позивачу перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення цокольного поверху № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 заг. площею 59,1 кв.м) шляхом покладення на ОСОБА_2 обов`язку надати фактичний доступ до указаного приміщення та звільнити дане приміщення від належного останньому рухомого майна, постанови Житомирського апеляційного суду від 22.11.2023 у справі №296/235/23, постанови Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №296/235/23 від 30.09.2024.

18.12.2024 згадуваним приватним виконавцем було складено акт, яким зафіксовано невиконання вищезазначених рішень судів. Під час проведення виконавчих дій ОСОБА_2 надав приватному виконавцю договір оренди нежитлового приміщення від 19.10.2022, укладений з в.о. директора ТОВ «ДАМАРТ-ХАУС» Олегом Бриленко. Предметом даного договору було здача ОСОБА_2 25 м.кв. приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час нерухоме майно перебувало під арештом Богунського відділу ДВС, що виключало можливість укладати будь-які угоди стосовно вказаного нежитлового приміщення.

Зазначив, що ОСОБА_2 отримував у банківських установах кредити та не повертав їх. Під вказані кредити він передав в іпотеку вказане офісне приміщення. Не виконавши свої грошові зобов`язання, відповідні банки подали виконавчі листи до державної виконавчої служби України на виконання, яка, у свою чергу, передала 1/2 частини вказаного офісу на реалізацію Державному підприємств «СЄТАМ».

З огляду на викладене, позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 та ТОВ «ДАМАРТ-ХАУС» звільнити нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити відповідачам користуватися вказаним приміщенням, після його звільнення.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Перекупки І.Г. від 20.03.2025 задоволено самовідвід у справі (а.с. 48-49).

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 24.03.2025 задоволено самовідвід у справі (а.с. 59-60).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 справу передано судді Чішман Л.М. (а.с. 61)

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 65).

Від відповідачів відзивів на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачам в порядку, визначеному ЦПК України, та отримано останніми, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 68-69).

30.04.2025 від третьої особи надійшли до суду письмові пояснення, в яких ОСОБА_3 зазначила, що вся інформація, викладена у позовній заяві, відповідає дійсності, тривалі незаконні дії відповідачів спричиняють майнову шкоду як їй, так і позивачу (а.с. 71).

16.06.2025 позивач подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово подавав до суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в якості захисника у іншому судовому процесі (17.06.2025 та 24.09.2025).

Відповідач ТОВ «ДАМАРТ-ХАУС» повідомлявся про день та час розгляду справи, однак зі змісту з рекомендованого повідомлення ( а.с. 68) ухвалу про відкриття провадження у справі отримав ОСОБА_2 . Судова повістка щодо розгляду справи в судовому засіданні призначеному на 18.06.2025 повернулась з відміткою поштового відділення зв"язку "адресат відсутній за вказаною адресою", на 14.07.2025 та 24.09.2025 з відміткою "за закінченням терміну зберігання"

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування частини приміщення від 18.01.2022, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за №857, на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями договору та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5-6, 10).

25.10.2022 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. відповідно до ст.ст. 51, 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 41 Закону України «Про іпотеку» та на підставі Акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, складеного ОСОБА_4 , головним державним виконавцем Богунського відділу ДВС у місті Житомирі 25.05.2022 року (торги відбулися 04 лютого 2022 року протокол №569739) посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з 1/2 ід. частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , реквізити документа, що підтверджує право власності - договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Рогальською Р.І. 29.11.2005 за р. №4537, ухвала Житомирського апеляційного суду від 07.06.2021, справа №295/15478/17, ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 24.09.2020, справа №295/15478/17, яке придбане ОСОБА_3 , що раніше належало ОСОБА_2 на підставі вказаних вище документів. Зазначене підтверджується свідоцтвом, зареєстрованим в реєстрі за №6900, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7-9).

За змістом обох витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 та спірне нежитлове приміщення складається з приміщень цокольного поверху № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 заг.площею 59,1 кв.м.

Зі змісту позову вбачається, що з моменту набуття права власності на зазначене нежитлове приміщення фізичного доступу до нього позивач не має, оскільки ОСОБА_2 відмовився його звільняти.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.06.2023 у цивільній справі №296/235/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, позовну заяву задоволено, усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні нежитловим приміщенням, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000, за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення цокольного поверху № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 заг. площею 59,1 кв.м) шляхом покладення на ОСОБА_2 обов`язку надати фактичний доступ до указаного приміщення та звільнити дане приміщення від належного останньому рухомого майна (а.с. 11-13).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 22.11.2023 у справі №296/235/23 рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05.06.2023 року залишено без змін (а.с. 14-16).

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №296/235/23 від 30.09.2024 касаційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05.06.2023 та постанову Житомирського апеляційного суду від 22.11.2023 залишено без змін, поновлено виконання рішення суду першої інстанції (а.с. 19-28).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Преюдиційність - це можливість прийняття судом як беззаперечними обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.06.2023 у справі №296/235/23 є преюдиційними для даної справи.

Зі змісту вказаного рішення встановлено, що у судовому засіданні, у тому числі відповідаючи на запитання суду, відповідач ОСОБА_2 визнав обставини чинення ним перепон у доступі позивача ОСОБА_1 до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також наявності у вказаному приміщенні належних відповідачу речей. На момент звернення з позовом до суду та на момент розгляду справи №296/235/23 по суті відповідач не звільнив нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , позивач та третя особа є співвласниками даного приміщення, натомість відповідачем створювалися перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування своїм майном.

18.12.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Дідківським А.М. було складено акт, яким було зафіксовано невиконання вищезазначених рішень судів, зокрема зазначено, що рішення суду не виконано, в приміщенні знаходяться майно та речі орендаторів, які відмовляються його звільняти. На вимогу виконавця надати договір оренди боржник та треті особи відмовились його надати (а.с. 29).

18.12.2024 ОСОБА_2 складені заперечення до акту, в яких останній зщазначає, що рішення суду виконав в повному обсязі, надав доступ до приміщення, передав ключ від вхідних дверей, майно, що належить ОСОБА_2 в приміщенні відсутне ( а.с. 31)

Позивач зазначає, що під час проведення виконавчих дій ОСОБА_2 надав приватному виконавцю договір оренди нежитлового приміщення від 19.10.2022, укладений з в.о. директора ТОВ «ДАМАРТ-ХАУС» Олегом Бриленко (), предметом якого була здача ОСОБА_2 (орендодавцем) 25 м.кв. приміщення, яке розташоване за адресою: м. Житомир, вул. Рильського, 3, ТОВ «ДАМАРТ-ХАУС» (орендарю) (а.с. 32-36).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно з нормою статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, котрі не повинні суперечити закону та порушувати прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Наявність акту державного виконавця вказує на невиконання рішень суду відповідачем ОСОБА_2 та неможливість користування приміщенням власниками майна, що вказує на порушення прав ОСОБА_1 .

Проте, позивачем не надано суду належних та достовірних доказів про те, що перешкоди в користуванні майном розташованим за адресою: АДРЕСА_1 чиняться саме ТОВ «Дамарт-Хаус». Зокрема відсутні докази про використання майна даним відповідачем та недопущення позивача представниками ТОВ «Дамарт-Хаус» до належного позивачу майна. Наявність лише договору оренди, не вказує про те, що вказана юридична особа використовуює майно за умовами договору оренди, матеріали справи не містять акту прийому передачі майна, або інших доказів про користування майном. Такі обставини не знайшли підтвердження і під час судового розгляду, відповідач ТОВ «ДАМАРТ-ХАУС» повідомлявся судом про день та час розгляду справи, однак зі змісту з рекомендованого повідомлення ( а.с. 68) ухвалу про відкриття провадження у справі отримав ОСОБА_2 . Судова повістка щодо розгляду справи в судовому засіданні призначеному на 18.06.2025 повернулась з відміткою поштового відділення зв"язку "адресат відсутній за вказаною адресою", на 14.07.2025 та 24.09.2025 з відміткою "за закінченням терміну зберігання". За таких обставин вимоги до відповідача ТОВ «ДАМАРТ-ХАУС» не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зауваження позивача, про перебування нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 під арештом Богунського відділу ДВС, що виключало можливість укладати будь-які угоди стосовно вказаного нежитлового приміщення, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Виходячи з системного аналізу наявних у матеріалах справи доказів та надавши їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наявних у матеріалах справи доказів, з урахуванням принципів розумності, пропорційності та справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у спосіб, який просить застосувати позивач, оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , не виконавши рішення Богунського районного суду м. Житомира №296/235/23, не звільнив належне позивачу та третій особі нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , натомість даним відповідачем станом на 18.12.2024 створювалися перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування своїм майном.

Відповідачем ОСОБА_2 не спростовано обставин, якими обґрунтована позовна заява.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 12, 13, 15-16, 76-77, 81, 89, 259, 263-268, 280, 354 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дамарт-Хаус», ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 звільнити нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 користуватися вказаним приміщенням після його звільнення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 вересня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дамарт-Хаус», місцезнаходження: м. Житомир, вул. Рильського, 3,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Л.М. Чішман