ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 953/5848/24

провадження № 22-ц/818/2588/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - російська федерація в особі Генеральної прокуратури російської федерації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року у складі судді Зуба Г.А., -

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача рф на користь позивача відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок збройної агресії рф у розмірі 422500 грн без ПДВ, що еквівалентно 10393 дол. США 60 центів без ПДВ розмір реальних збитків/

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є власницею нежитлового приміщення, а саме гаражного боксу № НОМЕР_1 в нежитловій будівлі літ. «Г-1» загальною площею 20,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 30.04.2024 рф був здійснений обстріл Київського району м. Харкова, та внаслідок обстрілу було знищено майно, яке належить позивачці, чим завдано матеріальної шкоди. Відомості за вказаним фактом також були внесені до ЄРДР за №0000567 від 30.04.2024, та позивачку було визнано потерпілою у вказаному кримінальному провадженні. Відповідно до звіту про визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди позивачці становить 422500 грн. без ПДВ..

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження факту завдання їй матеріальної шкоди внаслідок збройної агресії рф проти України. Проте держава Україна взяла на себе позитивний обов`язок визначити правила, спрямовані на відновлення прав потерпілих унаслідок, зокрема, пошкодження чи знищення майна через збройну агресію рф. Натомість сторона позивача у позові не наводить фактів, за яких можна було б стверджувати про порушення державою Україна позитивних обов`язків щодо забезпечення права власності позивача, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Також у позові відсутні відомості про те, що позивач зверталась до компетентних органів України задля отримання компенсації за зруйноване нерухоме майно та отримала відмову і позовна заява не обґрунтована такими обставинами, а отже не доведено, що запроваджені наразі державою правові механізми є недієвими. Позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивачем не заявлено. Вказані висновки Верховного Суду містяться у постановах від 14 серпня 2024 року у справі № 755/5192/22 (провадження № 61-7445св24), від 31 жовтня 2024 року у справі № 757/16790/22-ц (провадження № 61-6456св24, від 11 грудня 2024 року у справі № 757/13518/22-ц (провадження № 61-5945св24), від 30 грудня 2024 року у справі № 757/13076/22 (провадження № 61-2934св24).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовільнити позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом застосовано не релевантну практику Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачу на праві власності належить гаражний бокс № НОМЕР_1 в нежитловій будівлі літ. «Г-1», загальною площею 20,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 17 - 20).

Згідно даних Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.04.2024 близько 10 год. 01 хв. мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил чи інших відомств рф, що полягало у здійсненні із використанням невстановленого виду озброєння (попередньо 1 ракета типу УМПБ Д-30СН по території гаражного кооперативу за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, пошкоджено гаражний бокс № НОМЕР_1 в нежитловій будівлі літ. «Г-1» за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок обстрілу пошкоджено гаражні приміщення, транспортні засоби, паркан, приміщення Інституту експериментальної і клінічної ветеринарної медицини, поранено 3 особи. Також, внаслідок обстрілу пошкоджено транспортний засіб марки BMW 530e д.н.з. НОМЕР_2 . За даним фактом 30.04.2024 відкрито кримінальне провадження № 0000567 за частиною першою статті 438 КК України ( т.1 а.с. 21).

09.05.2024 старшим слідчим СВ УСБУ в Харківській області Вороніною К.О. проведено огляд місця події, метою якого було виявлення та фіксування руйнувань будівлі, а саме гаражного боксу № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 83-а (ГБК «Автомобіліст»), які були спричинені обстрілами з невстановленого виду озброєння. В ході візуального огляду встановлено наступне: внаслідок потрапляння снаряду невстановленого калібру, а також пожежі, яка утворилась, було зруйновано приміщення гаражного боксу № НОМЕР_1 ГБК «Автомобіліст». На момент проведення огляду ворота гаражу відсутні, наявні їх металеві фрагменти та елементи кріплення, які складали конструкцію воріт. Дах будівлі майже відсутній, наявні залишки профільованих металевих листів, на металевих перекриттях даху наявні сліди горіння, а саме чорна кіптява. Металеві перекриття деформовані, ймовірно внаслідок дії ударної хвилі від потрапляння снаряду та впливу високих температур. Всередині споруди ліворуч від входу на цегляній стіні наявні сліди кіптяви; праворуч від входу цегляна стіна повністю зруйнована, наявні залишки ( т. 1 а.с. 22 38)

Постановою про визнання потерпілим СВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_3 від 09.05.2024 позивача визнано потерпілою у кримінальному провадження № 0000567 від 30.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України ( т.1 а.с. 49).

Згідно з звітом про оцінку вартості збитків від 18.06.2024 виготовленого за замовленням позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , вартість збитків завданих позивачу завданих внаслідок збройної агресії рф складає 422500 грн. без ПДВ, що еквівалентно 10393 дол. 60 центів без ПДВ ( т.1 а.с. 54 68).

За змістом позовних вимог предметом спору у дійній справі є відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті збройної агресії рф.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Судом встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією відповідача проти України,

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 761/6144/15-ц, провадження № 61-18064св18).

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.

Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.

Зокрема ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.

Крім того, на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти.

Судова колегія зазначає, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва Російської Федерації.

Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII, від 06.05.2014 ( надалі Закон № 1207-VII,) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Російською Федерацією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства Російської Федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.

Починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з Російською Федерацією.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальновідомим є факт постійних артилерійських та ракетних обстрілів міста Харкова та Харківської області, військовими формуваннями Російської Федерації, починаючи з 24.02.2022 року.

Позивачем доведено, що в результаті обстрілів під час вторгнення російської федерації було зруйновано належний позивачу гаражний бокс, внаслідок чого останній є не придатним для подальшого користування.

Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії російської федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ.

За загальним правилом шкода, завдана фізичним та юридичним особам внаслідок військової агресії російської федерації та тимчасової окупації суверенної території України відшкодовується російською федерацією (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі 635/6172/17).

Визначаючи розмір майнової шкоди, судова колегія бере до уваги звіт про оцінку вартості збитків від 18.06.2024 виготовленого за замовленням позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , вартість збитків завданих позивачу завданих внаслідок збройної агресії рф складає 422500 грн без ПДВ, що еквівалентно 10393 доларів 60 центів без ПДВ.

Судова практика на яку посилався в своєму рішенні не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки у справах на які посилався суд позовні вимоги про відшкодування шкоди були пред`явлені крім рф і держави Україна. У дійсній справі жодних вимог до держави Україна не пред`явлено.

Тому суд не правильно встановив характер спірних правовідносин, помилково застосував до них вимоги постанов Кабінету Міністрів України № 326 від 20 березня 2022 року «Про затвердження Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації»; № 380 від 26 березня 2022 року «Про збір, обробку та облік інформації про пошкоджене та знищене нерухоме майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації»; № 473 від 19 квітня 2022 року «Про затвердження Порядку виконання невідкладних робіт щодо ліквідації наслідків збройної агресії російської федерації, пов`язаних із пошкодженням будівель та споруд» та як наслідок дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . З російської федерації на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 422500, 00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року - скасувати на ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду у розмірі 422500 ( чотириста двадцять дві тисячі п`ятсот) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення виготовлено 24.09.2025 року.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук