Справа № 362/7695/25
Провадження 2/362/4074/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

"03" жовтня 2025 р.

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича О.В. перевірив на предмет відповідності вимогам закону матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області про визнання батьківства й

установив:

ОСОБА_1 через представника адвоката Ангеліна І.І. звернулась до суду з указаною позовною заявою, в якій просить:

- визнати громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- внести зміни до актового запису № 184, складеного 09 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області про народження сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : у графі «Батько» замість « ОСОБА_4 , громадянин України» вказати « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України».

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху з таких підстав.

Статтею 175 ЦПК України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Так, відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень зазначених норм права розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд забезпечує захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються, шляхом здійснення провадження у справах.

Для ефективного судового захисту цивільного права або інтересу важливим також є обраний позивачем спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру незаконного посягання та бути ефективним.

Позовне провадження це вид провадження у судовому процесі, у якому розглядається спір двох сторін (позивача та відповідача), який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Звертаючись до суду з даним позовом у порядку позовного провадження, позивач зазначає відповідачем по справі, зокрема ОСОБА_2 , якого і просить визнати батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).

Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).

У статті 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

При цьому за приписами частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

У частинах першій, другій статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

При цьому, на думку позивача, належним способом забезпечення інтересів дитини є саме подання позову про визнання батьківства у відповідності до положень статті 128 СК України.

Так, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття (частина третя статті 128 СК України).

Водночас відповідно до частини четвертої статті 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Своєю чергою, частиною першою статті 135 СК України обумовлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у частині третій статті 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (частина перша статті 135 СК України).

Отже, передумовою для подання позову про визнання батьківства на підставі статті 128 СК України є вчинення запису про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Указавши в позовній заяві, що запис про батька дитини у книзі записів народжень вчинено за вказівкою матері, позивач надала копію свідоцтва про народження дитини. Водночас цей документ не містить відомостей про вчинення запису про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Позивачем не надано належним чином оформленого витягу з реєстру актів цивільного стану, витягу про відповідний запис у Книзі реєстрації народжень чи інших документів, які би давали підстави для висновку про вчинення запису про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Також суд зазначає, що згідно з позовною заявою військовослужбовець ОСОБА_2 (відповідач по справі) 09 липня 2025 року зник безвісти в н.п. Котлине Донецької області, захищаючи суверенітет та незалежність України, на підтвердження чого надано фотокопію сповіщення сім`ї № 13533 від 11 липня 2025 року, направленого на адресу батьків такої особи.

Водночас матеріали справи не містять відомостей з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» щодо вказаного відповідача.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (частина п`ята статті 177 ЦПК України).

Отже, процесуальне законодавство покладає на позивача обов`язок надати суду докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. За відсутності належних доказів того, що відповідач є зниклим безвісти, а також того, що відповідний запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, суд позбавлений можливості визначитися із відповідністю позовної заяви вимогам статті 175 ЦПК України.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що зі змісту даної позовної заяви не вбачається вимоги позовного характеру до відповідача ОСОБА_2 , як і не зазначені обставини порушення, невизнання або оспорювання прав позивача цією особою.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право. Вказаний правовий висновок викладено у змісті постанови Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22).

Спір про право це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

У розглядуваному випадку, за наведених позивачем доводів, суд не вбачає можливими визначити у якій спосіб, на думку позивача, відповідач ОСОБА_2 порушив або оспорив її суб`єктивні права.

При вивченні матеріалів заяви про встановлення факту батьківства суд наділений правом встановити наявність або відсутність спору про право і внаслідок його відсутності прийняти рішення в рамках окремого провадження.

У позовній заяві не наведено обставин, які б свідчили про неможливість встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження, оскільки зі встановлених судом обставин не вбачається спору про право.

Окрім того, у позовній заяві позивач вказує, що визнання батьківства має для позивача юридичне значення, оскільки необхідне для захисту майнових та немайнових законних інтересів дитини, зокрема отримання пенсії по втраті годувальника, отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди, тощо, в тому числі, що передбачені Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Утім, з наведених позивачем обставин не вбачається наявності спору з органом, який призначає та виплачує відповідну допомогу, як і не вбачається вимог до такого органу.

Відтак, позивачу слід визначитися зі складом учасників справи, чиї суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками позивача при зверненні із зазначеними вимогами до суду.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог процесуального законодавства, що забезпечує прийняття суддею заяви та порушення ним провадження у справі. Значення елементів позову також полягає у тому, що за ними визначаються межі судового розгляду, адже суд відповідно до статті 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог.

Відповідачем по справі також залучено відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану, до якого заявлено вимогу про внесення зміни до актового запису про народження дитини.

Так, суд уповноважений розглядати таку вимогу у випадку неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних змін за наявності за наявності відмови такого органу в реєстрації певної події.

Водночас, матеріали позовної заяви не містять таких документів. Отже, заявнику необхідно підтвердити обставину звернення до органу реєстрації актів цивільного стану з повним комплектом документів для реєстрації відповідної події та надати суду підтвердження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану в такій реєстрації.

При цьому належить звернути увагу, що у спорах у сфері публічно-правових відносин, в тому числі відносин, яких хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій, захист прав і свобод здійснюється за правилами адміністративного судочинства, які врегульовані КАС України.

Окрім того, відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем у позові заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру.

Разом з тим, при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір не у повному обсязі, зокрема, сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн. (з урахуванням понижуючого коефіцієнту) за одну вимогу.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивачем заявлено одночасно дві немайнові вимоги, судовий збір підлягає сплаті за кожну немайнову вимогу, таким чином, позивачу необхідно доплатити судовий збір за одну немайнову вимогу та надати відповідну квитанцію про сплату.

З цих підстав позовну заяву належить залишити без руху та надати позивачу час для усунення її недоліків шляхом подання належним чином оформленої позовної заяви із притаманним для позовного провадження складом учасників справи й обґрунтуванням наявності матеріально-правового спору із відповідачем (відповідачами); надання до суду документів про вчинення запису про батька дитини у Книзі реєстрації народжень відповідно до частини першої статті 135 СК України; відомостей щодо ОСОБА_2 з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»; документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі.

Керуючись статтею 185 ЦПК України, суд

постановив:

1. Залишити без руху позовну заяву.

2. Надати позивачу строк у п`ять днів із дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, наведених у мотивувальній частині ухвали.

3. Направити (вручити) позивачу (його представнику) копію цієї ухвали.

4. Роз`яснити, що у разі виконання позивачем вимог цієї ухвали у встановлений строк позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Суддя О.В. Попович