Справа № 206/4842/25
Провадження № 2/206/2661/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 жовтня 2025 року Самарський районний суд міста Дніпра в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,,

секретар судового засідання Худайкулова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-груп Сервіс» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду міста Дніпра надійшов позов ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-груп Сервіс», в якому він просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-груп Сервіс» на користь ОСОБА_1 нараховану та невиплачену заробітну плату за жовтень 2024 року в розмірі 10825,16 грн., компенсацію інфляційної суми за період з листопада 2024 року по серпень 2025 року включно в розмірі 1059,41 грн., а всього 11884,57 грн.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що у період з березня 2024 року по 30 жовтня 2024 року він знаходився у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-груп сервіс». 30 жовтня 2024 року його було звільнено за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №721-К від 30.10.2024. Під час знаходження позивача у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата за жовтень 2024 року у розмірі 10825,16 грн. Однак, із ОСОБА_1 не проведено повний розрахунок при звільненні та не надано письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні. Додзвонитись до представників товариства чи якось зв`язатись з ними позивач немає можливості, оскільки за місцем їх реєстрації нікого немає на місці, а на телефонні дзвінки вони не відповідають. Отже, в день звільнення ОСОБА_1 , відповідач, в порушення норм діючого законодавства, не повідомив позивача письмово про нараховані суми, належні при звільненні і не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Позивачем також здійснено розрахунок інфляційної суми станом на 21.08.2025 року, яка складає 1059,41 грн., що розрахована з: (101,90:100) х (101,40:100) х (101,20:100) х (100,80:100) х (101,50:100) х (100,70:100) х (101,30: 100) х (100,80:100) х (99,80:100) = 1,09786570. Всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 11884,57 грн. = (10825,16 + 1059,41).

Позивач у судове засідання не з`явився повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Направив до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог та просить їх задовольнити.

Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом направлення поштою судової повістки, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 22). Відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило. У зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст. 280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 19-20).

Під час судового розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 29.03.2024 року по 30.10.2024 року позивач працював сторожем у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Альфа-Груп Сервіс» (), що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 14-15).

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується формою ОК-5 відносно ОСОБА_1 (а.с. 6-11, 24-25).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з положеннями статті 22 Закону України «Про оплату праці», суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надані роз`яснення, що, задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Системний аналіз викладених вище норм чинного законодавства України дає суду підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обчислюються без віднімання сум податків і зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, унаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів.

Таке відрахування податків й обов`язкових платежів не погіршує становища працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувалися б податки та збори.

Отже, згідно з вказаним правовим висновком, і зарплата, і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця, мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду.

Всупереч вимогам законодавства України, відповідач у день звільнення позивача не здійснив з останнім всіх розрахунків: не виплатив заробітну плату за жовтень 2024 року.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Частиною 2статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1, 4, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд витребовував у відповідача довідку про заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 , однак станом на день розгляду справи зазначена інформація суду надана не була, як і відзив на позовну заяву чи будь-які заперечення проти позовних вимог позивача. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у заявленому позивачем розмірі 10825,16 грн.

Згідно із частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Крім цього, згідно із положеннями Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону).

За правилами статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З урахуванням індексу інфляції: листопад 2024 - 101,9; грудень 2024 - 101,4; січень 2025 - 101,2; лютий 2025 - 100,8; березень 2025 - 101,5; квітень 2025 - 100,7; травень 2025 - 101,3; червень 2025 - 100,8; липень 2025 - 99,8; серпень 2025 - 99,8.

Інфляційні збитки: (101,90:100) х (101,40:100) х (101,20:100) х (100,80:100) х (101,50:100) х (100,70:100) х (101,30: 100) х (100,80:100) х (99,80:100) = 1,09786570.

Отже інфляційне збільшення становить: 10825,16 (сума боргу) x 1,09786570 10825,16 = 1059,41 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, розмір компенсації за порушення строків виплати заробітної плати становить 1059,41 грн. (10825,16 (сума боргу) x 1,09786570 10825,16), яка підлягає стягненню із відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у розмірі 1059,41 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 137, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 280-283, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-груп Сервіс» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-груп Сервіс» (, адреса місцезнаходження: Дніпропетровська область,с-ще Слобожанське, вул. Слобожанська, 23А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) суму 11844 (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесіт вісім) гривень 57 копійок, яка складається з: нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за жовтень 2024 року у розмірі 10825,16 грн. та компенсації інфляційної суми за період з листопада 2024 року по серпень 2025 року у розмірі 1059,41 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-груп Сервіс» (, адреса місцезнаходження: Дніпропетровська область,с-ще Слобожанське, вул. Слобожанська, 23А) на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Суддя А.О. Сухоруков