Номер провадження 2/754/7063/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

Стислий виклад позицій сторін

07 липня 2025 року адвокатка Микитишин Оксана Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Суду з цим позовом, вона просить стягнути з Відповідача на користь Позивачки пеню по сплаті аліментів у розмірі 43 529,22 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що Відповідач, будучи зобов`язаним сплачувати аліменти на утримання їхнього сина за рішенням суду, ухилявся від виконання цього обов`язку, створивши заборгованість по сплаті аліментів. Таке порушення позбавило дитину належного фінансового забезпечення та змусило Позивачку самостійно покривати витрати на утримання сина. Позивачка посилається на розрахунок державного виконавця, яким встановлено борг у розмірі 43 529,22 грн за період з 28 червня 2024 року по 22 травень 2025 року. Позивачка визначила розмір пені - 43 529,22 грн.

06 серпня 2025 року до Суду надійшов відзив на позовну заяву, Відповідач позовні вимоги визнає частково. Відповідач визнає факт прострочення сплати аліментів з червня 2024 року по травень 2025 року, але вважає, що розмір пені є завищений. Він наполягає, що пеня має нараховуватися окремо за кожен місячний платіж, а не на всю суму боргу, тому її розмір становить 31 431,24 грн, додає розрахунок. Також Відповідач посилається на скрутне матеріальне становище та відсутність постійного доходу, просить зменшити пеню до 15 000 грн. Крім того, він вважає витрати Позивачки на правничу допомогу завищеними й просить покласти судові витрати на кожну із сторін в розмірі, фактично понесених ними.

13 серпня 2025 року адвокатка Микитишин Оксана Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , засобами «Електронний суд» подала до Суду відповідь на відзив. Позивачка просить задовольнити позовні вимоги повністю. Позивачка стверджує, що розрахунок пені проведено правильно відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду у справі 333/6020/16. Позивачка заперечує проти зменшення пені до 15 000 грн, оскільки Відповідач не довів скрутного матеріального становища, отримує дохід від тренерської діяльності і користується дорогим авто. Позивачка вважає безпідставними заперечення Відповідача щодо завищеного гонорару адвоката, оскільки фактично підтверджено 6 500 грн витрат на правничу допомогу.

УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (доказ - свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 від 18.07.2023, що видане Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві).

05 червня 2023 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва у цивільній справі № 754/3773/23 шлюб між учасниками справи, зареєстрований 16 червня 2012 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сум`ї, актовий запис № 731, - розірвано. Рішення суду набрало законної сили 06 липня 2023 року.

24 липня 2024 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва у цивільній справі № 754/9662/24 було вирішено стягнути Відповідача на користь Позивачки на утримання сина, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням проведених виплат. Рішення суду набрало законної сили 26 серпня 2024 року.

На підставі виконавчого листа №754/9662/24, виданих 29 серпня 2024 року Деснянським районним судом м. Києва, у Дарницькому відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відкрили виконавче провадження НОМЕР_4 щодо ОСОБА_2 (далі - Боржник) (доказ - постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 вересня 2024 року).

Згідно з розрахунком старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22 січня 2025 року, станом на 23 січня 2025 року, розмір заборгованості за виконавчим провадженням № НОМЕР_5 становить 27517,97 грн.

Згідно з розрахунком старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22 травня 2025 року, станом на 22 травня 2025 року, розмір заборгованості за виконавчим провадженням № НОМЕР_5 становить 16011,25 грн. Водночас заборгованість станом на 31 січня 2025 року - відсутня.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини другої та четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (частина перша статті 80 СК України).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що "пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму".

Верховний Суд роз`яснив, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується (постанова від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 провадження № 61-18434св21).

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до Відповідача відповідальності, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України.

Заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини Відповідача, що останнім визнається, тому Позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позивачка не подала до суду власного розрахунку пені, а лише зазначила, що сума боргу становить 43 529,22 грн за період з 28 червня 2024 року по 22 травня 2025 року, при цьому долучивши розрахунки заборгованості за період з 28 червня 2024 року по 30 квітень 2025 року.

Суд здійснив обчислення пені, виходячи із сум заборгованості, відображених у наданих розрахунках заборгованості: за період з 28 червня 2024 року по грудень 2024 року, при цьому виключив з розрахунку заборгованість за січень 2025 року, оскільки станом на 31 січня 2025 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. З лютого 2025 року по квітень 2025 року Суд нараховував пеню до 22 травня 2025 року, оскільки обмежений періодом, який визначила Позивача.

Розрахунок пені Суд здійснив наступний:

№ Заборгованість по аліментам за відповідний місяцьПеріод нарахування неустойкиКількість днів простроченняРозмір пені (борг * кількість днів прострочення * 1%)
128.06.2024533,6801.07.2024- 27.01.2025 211533,68
2Липень 20245336,8501.08.2024- 27.01.6,85
3Серпень 20245336,8501.09.2024- 27.01.6,85
4Вересень 20245336,8501.10.2024- 27.01.6,85
5Жовтень 2024300,0001.11.2024-27.01.202588264,00
6Листопад 20240відсутній00
7Грудень 20245336,8501.01.2025-27.01.,94
8Січень 20250відсутній00
9Лютий 20255336,8501.03.2025-22.05.,58
10Березень 20255336,8501.04.2025-22.05.,16
11Квітень 20255336,8501.05.2025-22.05.,11

Таким чином загальна сума пені становить 26 628,02 грн.

Суд не бере до уваги розрахунок пені Відповідача, оскільки цей розрахунок виходить за межі заявленого Позивачкою періоду, зокрема Відповідач нараховував пеню за прострочення сплати аліментів з липня 2024 по травень 2025 року. За травень 2025 нараховано пеню за 19 днів ( до 19 червня 2025 року) у сумі 1014,00 грн

Відповідно до частини другої статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідач не надав Суду доказів, що підтверджують його скрутне матеріальне становище, тому Суд вважає доводи Відповідача необґрунтованими.

Підсумовуючи викладене, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду першої інстанції підлягав сплаті у даній справі судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог частково (26 628,02 грн з заявлених 43 529,22 грн, що становить 61,70 %), з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 741,30 грн (1211,20* 61,70 %).

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

За висновком Великої Палати Верховного Суду критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 189 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 145 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 179 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження №12-14гс22) також зазначено, що:

"127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".

Отже, для того щоб суд визнав судові витрати такими, що підлягають відшкодуванню, вони повинні відповідати обом критеріям: бути реальними (фактично понесеними) та розумними (пропорційними). Суд, застосовуючи ці критерії, забезпечує справедливий розподіл судових витрат між сторонами і запобігає зловживанням з боку однієї зі сторін.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

У цій справі витрати на професійну правничу допомогу становлять 6 500,00 грн. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано (в копіях):

-договір про надання правничої допомоги №22/2025 від 23 червня 2025 року;

-перелік та вартість послуг, що надаються згідно Договору про надання правничої допомоги, зокрема, підготовка позовної заяви про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, збір доказів та оформлення пакету документів для подачі до суду - 6500,00 грн;

-акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 01 липня 2025 року. Відповідно до якого Позивачка отримала послугу: підготовка позовної заяви про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, збір доказів та оформлення пакету документів для подачі до суду вартістю 6500,00 грн;

-квитанція про оплату послуги з надання правничої допомоги від 23 червня 2025 року на суму 6500,00 грн.

Звертаючись з позовом у цій справі, Позивачка просила стягнути пеню у розмірі 43 529,22 грн. Суд задовольнив позов частково, а саме: 26 628,02 грн з 43 529,22 грн, що становить 61,70%.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З цих підстав, Позивачці підлягають відшкодуванню витрати на професійну допомогу в сумі 3 978,00 грн, що становить 61,70% з 6500,00 грн, понесених, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 80, 84, 181, 196 СК України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 26 628,02 грн; 3 978,00грн - витрати на професійну правничу допомогу.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 741,30 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач (Стягувач) ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ).

Відповідач (Боржник) ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_3 ).

Суддя Інна КОВАЛЕНКО