КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/12328/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13515/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ковбасюка О.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2 про стягнення суми трьох відсотків річних,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» - адвокат Терещук Ю.О. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 3 % річних за період з 20.09.2020 по 19.09.2023 року в розмірі 10 305,65 доларів США, що відповідно до курсу НБУ складає 376 863,19 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 5 652,95 грн. (а.с. 1-3).

Свої вимоги мотивував тим, що 26.09.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. За умовами вказаного договору банк зобов`язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 100 000 доларів США, шляхом його перерахування на поточний рахунок позичальника, з кінцевим терміном повернення заборгованості 26.09.2018 та встановленою платою за користування кредитом у розмірі 16% річних.

26.09.2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 231094, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 її зобов`язань за договором.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов`язань банк звернувся до суду з позовом. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.12.2010 у справі № 2-6006/2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 114 536,52 доларів США та

25 173,46 грн. заборгованості за кредитним договором, а також 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700,00 грн. судового збору.

12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» уклали договір факторингу № 1, за яким право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 від 26.09.2008 перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.11.2012 у справі № 2607/10054/12 замінено стягувача у виконавчому провадженні № 25374678, а саме ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання у кредитора виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України (а.с. 1-3).

09.04.2024 року до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_4 , що підтверджується долученим до клопотання свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 43-44).

16.04.2024 року від представника ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» - адвоката Терещук Ю.О. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній, враховуючи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, просив зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідачів три відсотки річних за період з 25.02.2019 до 23.02.2022 в розмірі 10 298,87 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на момент звернення до суду складає 376 615,26 грн. (а.с. 52-55).

04.12.2024 року від представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Нищенко С.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність. Так, відповідач не заперечує щодо укладення між нею та АКІБ «УкрСиббанк» кредитного договору, а також договору поруки. Водночас вважала, що позивачем було невірно розраховано три відсотки річних, оскільки сума кредиту, на яку укладався договір становила 100 000,00 доларів США, тобто сума простроченої заборгованості відповідача не може бути більшою за 100 000,00 доларів США, а сума на яку здійснювалось нарахування трьох відсотків річних, ймовірно, складається з основної суми боргу, процентів за користування кредитом та пені, що за своєю природою є неустойкою та не входить до складу основного зобов`язання, а отже на неї не можуть нараховуватись три відсотки річних. Крім того, виконавчий документ по виконавчому провадженню НОМЕР_2, в якому згідно ухвали суду було замінено стягувача на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», 22.03.2016 було повернуто стягувачу. Як вбачається з Автоматизованої системи виконавчого провадження, жодних дій після повернення виконавчого документа позивачем вчинено не було (а.с. 118-124).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року позов ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_3 про стягнення суми трьох відсотків річних задоволено.Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» суму трьох відсотків річних за період з 25.02.2019 по 23.02.2022 у розмірі 10 298,87 доларів США, що у відповідності до курсу НБУ складає 376 615, 26 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» судовий збір у розмірі 5 652,95 грн. Провадження у справі за позовом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_4 про стягнення суми трьох відсотків річних закрито (а.с. 152-159).

Не погодившись з рішенням районного суду, 19 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Нищенко С.І. звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 165-173).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом не було зобов`язано позивача надати належним чином завірену копію рішення Подільського районного суду м. Києва від 09.12.2010 у справі № 2-6006/2010 чи ухвали Подільського районного суду м. Києва від 05.11.2012 у справі № 2607/10054/12 та не було перевірено чинність вказаних рішень суду, чим було порушено норми ст. 95 ЦПК України та викликало сумнів у апелянта в об`єктивності та неупередженості судді.

Судом першої інстанції описав підстави незгоди відповідачки з нарахованими позивачем розміром 3 % річних, однак не надав аргументам відповідачки правової оцінки.

Звертала увагу, що позивачем було невірно розраховано три відсотки річних, оскільки вони розраховувались з суми більшої (114536,52 доларів США), ніж сума кредиту, на яку укладався договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 26.09.2008 року, а саме 100 000,00 доларів США.

Крім того, виконавчий документ по виконавчому провадженню НОМЕР_2, в якому згідно ухвали суду було замінено стягувача на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», 22.03.2016 було повернуто стягувачу. Як вбачається з Автоматизованої системи виконавчого провадження, жодних дій після повернення виконавчого документа позивачем вчинено не було. Позивачем не було надано жодного доказу того, що заборгованість відповідачів існує, а також, що виконавче провадження № 25374678 відкрите та знаходиться на стадії виконання, однак, суд взагалі не акцентував на цьому увагу. Відтак, оскільки заборгованість, на яку позивач нараховує 3 % річних є задавненою через пропуск строку пред`явлення до виконання рішення суду, в зв`язку з чим набула характеру натурального зобов`язання, тому суд першої інстанції дійшов хибного висновку в задоволенні позовних вимог (а.с. 165-173).

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо закриття провадження у справі відносно ОСОБА_4 , колегія суддів оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядає.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Нищенко С.І. підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Про розгляд справи судом 25 вересня 2025 року ТОВ «Кей-Колект» було сповіщено 15 липня 2025 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. ОСОБА_2 були сповіщена 22 липня 2025 року врученням повідомлення особисто про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення. Факт належного повідомлення ОСОБА_2 її представник - адвокат Нищенко С.І.підтвердила в суді про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 200-205).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволеннюза таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом цієї норми, правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

У частині першій статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.09.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту з правилами №0.Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 100 000,00 доларів США, що еквівалентно 486 170,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, та зобов`язалася здійснити його повне погашення до 26.09.2018 з виплатою за користування кредитними коштами 16% річних (а.с. 5).

26.09.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №231094, згідно якого ОСОБА_4 зобов`язується відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 26.09.2008 (а.с. 6-7).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09.12.2010 у справі

№2-6006/2010 задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 114 536,52 доларів США та 25 173,46 грн. заборгованості за кредитним договором, а також 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700,00 грн. судового збору (а.с. 8-9).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05.11.2012 у справі №2607/10054/12 замінено сторону у виконавчому провадженні НОМЕР_2, а саме стягувача ПАТ «УкрСиббанк», іншою юридичною особою ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (а.с. 10-11).

Позивач, звертаючись з даним позовом, просив стягнути 3% річних у зв`язку із невиконанням зобов`язання визначеного судовим рішенням за період з 25.02.2019 до 23.02.2022 в розмірі 10 298,87 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на момент звернення до суду складає 376 615,26 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 3 % річних за період з 25.02.2019 по 23.02.2022 у розмірі 10 298,87 доларів США, що у відповідності до курсу НБУ складає 376 615, 26 грн., суд першої інстанції виходив з того, що станом на день подачі позову до суду відповідачі борг не повернули, рішення в добровільному порядку не виконали. У разі невиконання рішення суду, у кредитора виникає право стягнути суми, передбачені договором, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції..

В апеляційній скарзі апелянт посилалась на правові висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц.

Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року по справі № 757/44680/15-ц здійснив тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України та дійшов висновку про те, що: 1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; 2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Дійшовши висновку про натуральний характер зобов`язання, суд касаційної інстанції виходив з того, що вимога кредитора не може бути захищена в судовому порядку за спливом позовної давності.

При цьому, у даній справі судом першої інстанції встановлені інші фактичні обставини справи, зокрема, що заборгованість за кредитним договором № 0 від 26 вересня 2008 року була стягнута з боржників на користь кредитора рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09.12.2010 у справі№ 2-6006/2010, яке набрало законної сили.

Разом з тим, сторони не заперечували тих обставин, що вищевказане рішення у справі № 2-6006/2010не виконано.

Відтак, відсутні підстави вважати зобов`язання за вказаним кредитним договором натуральним зобов`язанням, оскільки вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом вже захищена у судовому (примусовому) порядку.

Подібні висновки викладені у постановах (ухвалах) Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19 (провадження № 61-14506св20) та від 05 лютого 2024 року у справі № 643/20483/20 (провадження № 61-1120ск24).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) вказано про те, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Враховуючи викладене, питання щодо примусового невиконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 09.12.2010 у справі № 2-6006/2010 не свідчить, що зобов`язання відповідачки з погашення кредитної заборгованості є задавненим, тобто набуло характеру натурального зобов`язання. Наявність судового рішення, яким задоволено позов кредитора про захист порушеного права, виключає можливість визнання зобов`язання натуральним або задавненим, тому, обставини, на які відповідачка посилається в апеляційній скарзі не мають правового значення для вирішення даного спору.

При цьому, 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Відтак, посилання апелянта на відсутність підстав для стягнення з неї на користь позивача 3 % річних від суми стягнутого боргу за кредитним договором є безпідставними, ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні відповідачем спірних правовідносин та обставин справи, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Щодо доводів апелянта, що судом не було зобов`язано позивача надати належним чином завірену копію рішення Подільського районного суду м. Києва від 09.12.2010 у справі № 2-6006/2010 та ухвали Подільського районного суду м. Києва від 05.11.2012 у справі № 2607/10054/12 та не було перевірено чинність вказаних рішень суду, чим було порушено норми ст. 95 ЦПК України та викликало сумнів у апелянта в об`єктивності та неупередженості судді, такі судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки чинність вказаних рішень суду підтверджується їх наявністю в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 26 вересня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов