Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 694/2010/24

10 вересня 2025 р. м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Дьяченка Д.О.

при секретарі Табачківській М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тальне матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на майно. На підставу своїх вимог посилається на те, що в 2010 році, за попередньою усною домовленістю з відповідачем по справі ОСОБА_2 , було вирішено, що вона продає, а він купує у неї житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 57,7 кв.м. в АДРЕСА_1 . Також, було обумовлено, що для оформлення права власності на вказаний житловий будинок, після передачі усієї суми коштів, відповідач видає довіреність на уповноважену особу, який буде від її імені здійснювати продаж та оформлення зазначеного житлового будинку. 02.10.2010 року позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 обумовлену суму коштів в розмірі 3,5 тисячі доларів США, що еквівалентно 27 895 гривень. Курс гривні по відношенню до долара США станом на жовтень 2010 становив 7,97 грн. (7,97грн. х 3,5 =27 895грн.). Відповідач в свою чергу передав позивачу оригінали документів на будинок та земельну ділянку: технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 ; державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер -02-001-0157 та №-02-001-0158); свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11.11.2005 року; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №9158879 від 05.12.2005 року на будинок за адресою АДРЕСА_1 . 24.05.2011 року відповідач по справі ОСОБА_2 оформила у приватного нотаріуса Тальнівського району нотаріального округу Черкаської області Власенко Н.С. довіреність, яка зареєстрована в реєстрі за №1892, якою вона уповноважила батька позивача ОСОБА_3 бути її представником з питань продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за АДРЕСА_1 та з питань продажу або дарування земельних ділянок, призначених для ведення особистого селянського господарства, розташованих в АДРЕСА_1 та додаток ОСОБА_1 , за ціну та на умовах на його розсуд. Довіреність видана з правом передоручення, строком на три роки і дійсна по 24.05.2014 року. Після передачі вказаної суми коштів відповідачу ОСОБА_2 за вказаний житловий будинок та земельну ділянку, 02.10.2010 року позивач разом з родиною та дітьми переїхали до вказаного будинку на постійне місце проживання а 30.10.2012 року зареєструвалися у вказаному будинку: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та 21.11.2012 року був зареєстрований син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , які зареєстровані та фактично проживають у вказаному житловому будинку по даний час ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на момент подання позовної заяви с неповнолітніми. У зв?язку з сімейними обставинами та неможливістю уповноваженої особи ОСОБА_3 здійснити в період з 24.05.2011 по 24.05.2014 року (термін дії довіреності) переоформлення зазначеного житлового будинку та земельної ділянки з відповідача на позивача ОСОБА_1 , 29.09.2014 року відповідач ОСОБА_2 , повторно оформила у приватного нотаріуса Тальнівського району нотаріального округу Черкаської області Власенко Н.С. довіреність, яка зареєстрована в реєстрі за №3078, та уповноважила ОСОБА_3 бути її представником з питань підготовки документації, реєстрації права власності та дарування або продажу за ціну та на умовах на його розсуд житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельних ділянок, розташованих за АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 . Довіреність видана без права передоручення строком на три роки і дійсна до 29.09.2017 року. В термін дії довіреності, тобто з 29.09.2014 року по 29.09.2017 року, уповноважена особа ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 у зв?язку з сімейними обставинами удруге не змогли здійснити переоформлення вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки. 21.06.2024 року позивачу стало відомо (номер інформаційної довідки 383833215), що житловий будинок, загальною площею 57,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 08.03.2024 року значиться як знищений. Документ, що підтверджує факт знищення об?єкта будівництва (Витяг з ЄДЕССБ), серія та номер DTO1:9082-8641-5224-9043, виданий 08.03.2024, видавник СДЕССБ. Відомості до Реєстру внесено 13.03.2024 року державним реєстратором Виконавчого комітету Тальнівської міської ради Черкаської області за N?72039821 ОСОБА_8 . Однак, факт знищення житлового будинку, загальною площею 57,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , не підтверджується. Позивач вважає, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №72039821 про знищення житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Витягу з ЄДЕССБ DT01:9082-8641-5224-9043 від 08.03.2024 внесені неправдиві відомості. Факт знищення вказаного будинку спростовується проведеним слідчим слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції ГУ НП в Черкаській області старшим лейтенантом поліції Ніксинським Р.А. оглядом вказаного домоволодіння, про що складено протокол огляду місця події від 25.07.2024 року в період часу з 11год.25хв. до 11 год. 50хв., копія якого додається. На думку позивача, внесення до Державного реєстру відомостей про знищення майна, надало безперешкодного права відповідачу здійснити продаж земельної ділянки, яка перебувала під вказаним будинком (кадастровий номер -02- 001-0157) та додатка (кадастровий номер N?-02-001-0158), у зв`язку з чим позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та підтвердив.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона отримала даний будинок у спадщину, а після цього прийшла сім`я ОСОБА_9 і попросилися пожити. Вона давала їм два доручення на переоформлення будинку. Вони заплатили їй 3 тисячі гривень і вона пішла їм на зустріч. Потім в будинку проживав їх товариш і під час його проживання в будинку зникло газове опалення та дерев`яний пол. Стан будинку був жахливий. Розписку вона писала про отримання коштів за проживання. У неї спочатку були наміри продати цей будинок і вона дала доручення на оформлення, однак Тичини не розпочали оформлення даного будинку. Коли термін дії доручення закінчився, вона зробила доручення ще раз, однак вони будинок не оформили. У зв`язку з тим, що в будинку вже неможливо було жити, впала стеля, відсутні двері, а будинок рахувався за нею у власності, то вона, як власник, зняла його з реєстру та на даний час будинок вважається знищеним. Також додала, що між першим та другим дорученням вона зверталась до позивача із вимогою або переоформити будинок або віддати їй документи. Однак вони не вчинили жодних дій та не віддали їй документи, а тому вона вимушена була їх відновлювати. Після цього вона продала земельну ділянку на якій розташований будинок і на даний час власником земельної ділянки є інша особа.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.11.2005 та відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.11.2011 ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,4279 га., що розташована в АДРЕСА_1 та додаток. Цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номери -02-001-0157-з.д.-1 та -02-001-0158-з.д.-2

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.05.2024 власником земельної ділянки площею 0,3092 га., кадастровий номер -02-001-0157 відповідно до договору купівлі продажу від 14.03.2024 є ОСОБА_10 .

Відповідно до довіреності від 24.05.2011 року посвідченої приватним нотаріусом Власенко Н.С., ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_3 бути її представником з продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок, що розташовані в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 . Довіреність видана на три роки і дійсна до 24.05.2014.

Відповідно до довіреності від 29.09.2014 року посвідченої приватним нотаріусом Власенко Н.С., ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_3 бути її представником з питань підготовки документації, реєстрації права власності та дарування або продажу на його розсуд житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок, що розташовані в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 . Довіреність видана на три роки і дійсна до 29.09.2017.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що його син проживав у будинку відповідачки більшість часу. 13 років проживав безперервно до весни 2025. Також на запитання відповів, що взимку 2024 р. протягом 4 місяців там проживали військові.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідно до п. 9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом статті 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування покладається на позивача.

В позовній заяві позивач стверджує, що він зареєстрований з трьома дітьми та фактично проживає в спірному будинку, а вказане домоволодіння разом із земельною ділянкою площею 0,4279 га. він отримав від відповідача ОСОБА_2 у власність 02.10.2010, передавши їй кошти в розмірі 3,5 тис. дол. США.

Суд зазначає, що дані доводи позивача є недоведеними, оскільки суду не надано доказів сплати відповідачці коштів у вказаній сумі, а копія розписки, яка надана до матеріалів позовної заяви про отримання ОСОБА_2 «завдатку за хату в розмірі 3,5 (три тисячі) 500» не є належним доказом такої оплати.

Позивачем на надано суду належних доказів передачі належного відповідачу будинку у власність позивача, не надано доказів про безперервне володіння будинком протягом десяти років, натомість в суді встановлено, що в спірному будинку проживали інші особи, які не є членами сім`ї позивача, а частина земельної ділянки площею була продана іншій особі.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на даний час не є власником житлового будинку, що є предметом спору, оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , знищений і доказів неправомірності внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав суду не надано, тому предмет спору відсутній і тому суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 328, 1216-1223, 1261 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно залишити без задоволення.

Заходи забезпечення позову накладені ухвалою судді від 07.10.2024 по даній справі скасувати.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 19.09.2025.

Суддя Д.О. Дьяченко