КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/7033/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025року місто Київ

справа 752/4237/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І., повний текст рішення складено 16 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року позивачТОВ «Управляюча компанія «Венеція» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь:

заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01березня 2020 року по 31березня 2023 року в розмірі 19548,27 грн.;

інфляційні втрати в розмірі 3349,94 грн.;

3% річних в розмірі 1215,47 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» (з 09 листопада 2021 року ТОВ «Ліко-Житлосервіс» перейменовано на ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» на підставі протоколу загальних зборів учасників) є суб'єктом господарювання у сфері надання житлово-комунальних послуг, здійснює дану діяльність на договірних засадах за предметом правовідносин, що виникають між виробниками, виконавцями і споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема обслуговування та ремонт житлового будинку, а також утримання прибудинкової території.

Вказував, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Зазначав, що 11 липня 2012 року між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та відповідачем було укладено Типовий договір №4-А-66 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого, товариство взяло на себе зобов'язання надавати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідач зобов`язалася забезпечувати своєчасну оплату цих послуг у строк та на умовах, що передбачені договором.

Посилався на те, що відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання за укладеним договором та не сплачує у повному обсязі кошти за надані послуги, в зв'язку з чим за період із 01 березня 2020 року по 31 березня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 19548,27 грн.

Вказував, що відповідно до ст.625 ЦК України у зв'язку з простроченням оплати житлово-комунальних послуг, відповідач має сплатити також 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року позов ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2020 року по 31 березня 2023 у розмірі 19548,27 грн., 3% річних у розмірі 1215,47 грн., інфляційні втрати у розмірі 3349 грн., судовий збір у розмірі 3028 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року була відкрита справа №752/4237/24 за позовом ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» до неї про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання підземної автостоянки, однак в неї немає автостоянки в обслуговуванні ТОВ «Управляюча компанія «Венеція».

Вважає, що судом першої інстанції було порушено її право бути обізнаною у вимогах до неї, надавати і доводити суду свої доводи, оскільки судом не було викликано її в судове засідання.

Вказувала, що Голосіївським районним судом міста Києва вже стягувались з неї кошти за означений позовними вимогами період, видавалися виконавчі листи і кошти за житлово-комунальні послуги приватному виконавцю вже були погашені.

25 березня 2025 року від позивача ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив оскаржуване рішення залишити без змін. Вказував на те, що з апелянта було стягнуто заборгованість в порядку виконання судового рішення за період з червня 2016 року по лютий 2020 року, що в свою чергу вказує на те, що відповідач не бажає оплачувати надані послуги. Зазначав, що відповідач кожного місяця отримувала рахунки на оплату житлово-комунальних послуг,в яких міститься повна інформація про нарахування, проте жодного разу не звернулася до ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» із запереченнями щодо їх вартості, об`ємів або актам-претензіями щодо їх якості.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Акту прийому-передачі житлового будинку від 01 липня 2012 року ТОВ «ТМО «Ліко Холдінг» передало, а ТОВ «Ліко-Житлосервіс» прийняло в обслуговування введений в експлуатацію житловий будинок по АДРЕСА_2 (251 квартира).

На виконання взятих на себе зобов`язань щодо обслуговування зазначеного будинку та прибудинкової території ТОВ «Ліко-Житлосервіс» були укладені відповідні договори з виробниками житлово-комунальних послуг (вивіз та знешкодження твердих побутових відходів), які після набуття підприємством надаються споживачам.

11 липня 2012 року між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та ОСОБА_1 укладено Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудикових територій №4-А-66, відповідно до умов якого, ТОВ «Ліко-Житлосервіс» взяло на себе зобов`язання з надання житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідач зобов`язалася оплачувати такі послуги в порядку та на умовах договору.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 червня 2013 року № НОМЕР_1 , квартира АДРЕСА_3 належить: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 по 1/3 частині кожному.

09 листопада 2021 року ТОВ «Ліко-Житлосервіс» перейменовано на ТОВ «УК «Венеція».

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем від 21 лютого 2024 року №25/4А/66 заборгованість по квартирі АДРЕСА_3 за період з 01 березня 2020 року по 31 березня 2023 року за житлово-комунальні послуги становить 19548,27 грн.

Суд першої інстанції, стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01березня 2020 року по 31 березня 2023 у розмірі 19548,27грн., 3% річних у розмірі 1215,47 грн., інфляційні втрати у розмірі 3349 грн. не звернув увагу на наступне.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року у справі №638/5001/17.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Частиною 2 ст.51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Позивач ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги пред`явив вимоги до ОСОБА_1 .

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_4 , іншими співвласниками вказаної квартири по 1/3 частині є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому останні разом з ОСОБА_1 повинні виконувати обов`язок по утриманню майна згідно своєї частки та нести тягар відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з цим майном.

Таким чином, належними відповідачами у даній справі мали бути: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач у ході розгляду справи у суді першої інстанції не звертався до суду з клопотанням про залучення до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Не залучення до справи в якості співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які по закону несуть солідарну відповідальність за сплату житлово-комунальних послуг, позбавило останніх подати до суду заяви, заперечення, а тому рішення у даній справі безпосередньо впливатиме на права та обов`язки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Отже, коло осіб - учасників справи позивач визначив з порушенням норм процесуального права.

А тому, пред`явлення позову до неналежного відповідача та/або до частини відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки, суб`єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідачів, колегія суддів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й його процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 01 березня 2020 року по спірній квартирі вже була нарахована заборгованість у розмірі 20033,74 грн.

При цьому, з вказаного розрахунку не можливо встановити як формувалася вказана заборгованість, яка виникла до 01 березня 2020 року, період її виникнення, сплату відповідачем платежів за вказаний період, що унеможливлює встановити розмір заборгованості ОСОБА_1 пропорційно до розміру її частки власності у квартирі.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 .

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 4542 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція», місцезнаходження: місто Київ, вул. Ю.Здановської, 58-А, на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції у розмірі 4542 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: