Номер провадження 2/754/3143/25
Справа №754/2220/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В. В.

за участю секретаря судового засідання Краснощоки О. В.

за участю:

представника позивача Алексійчук Н. В.

відповідача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомДеснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, в інтересах дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача Органу опіки та піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації в інтересах дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ,звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

11.02.2025 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, відкрито провадження по справі.

Позивач мотивує свої позовні вимоги, тим що з 09.02.2017 на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації перебували діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які опинились в складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням їх матері, ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків. У 2019 році діти вже вилучались у родини у зв`язку з загрозою їх життю та здоров`ю, та два роки тимчасово проживали в Центрі соціальної реабілітації. У 2020 році до Деснянського районного суду м. Києва було подано позов органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_1 стосовно двох дітей, однак позов було залишено без задоволення. Згідно із висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.11.2021, діти були повернуті матері. У подальшому 14.02.2024 відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації "Про негайне відібрання дітей у матері" у ОСОБА_1 було відібрано дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю, та влаштовано дітей до Центру соціально-психологічної реабілітації № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради) Київської міської державної адміністрації). 25.05.2024 рішенням Деснянського районного суду м. Києва у матері ОСОБА_1 було відібрано дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав. 10.07.2024 розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, дітям було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та в подальшому розпорядженням Дарницької районної в м. Києві від 15.11.2024 "Про встановлення опіки над дитиною" ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було призначено опікунами над дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до листа Центру соціально-психологічної реабілітації № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради) матір дітей не відвідувала свої синів, не цікавилась їх станом здоров`я та умовами перебування, утримання дітей не забезпечувала. Відповідно до інформації Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб, з матір`ю дітей проведено роботу щодо подальшої долі дітей. Відповідачка з синами підтримує телефонний зв`язок і в подальшому бажає мати можливість спілкуватись з ними. Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації неодноразово наголошено ОСОБА_1 про необхідність звернення до суду з заявою про повернення дітей, однак відповідачка із такою заявою до служби та суду не зверталась. За результатами роботи з ОСОБА_1 позитивна динаміка відсутня. Мати дітей не вчиняє заходів щодо належного виконання батьківського обов`язку та не цікавиться долею своїх дітей. Крім того, відповідачка, будучи належним чином повідомлена, не з`явилась на комісію з питань захисту прав дитини. Одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини було рекомендовано внести пропозиції до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, щодо надання доручення Службі у справах дітей та сім`ї звернутись до суду з позовом про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі викладеного просять позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , стосовно її дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Стягнути з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітнього ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до їх повнолітня, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду на користь опікуна ОСОБА_2 на утримання яких перебувають діти.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримувала в повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнала та зазначала, що в інтересах дітей позов необхідно задовольнити та позбавити її батьківських прав. Оскільки діти в прийомній сім`ї будуть забезпечені кращіми умовами проживання та виховання, яких вона дати синам не може.

Треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримували та просили його задовольнити.

Також в судовому засіданні були допитані діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснював суду, що йому краще проживати з опікунами. Він, в силу свого віку, розуміє значення та наслідки позбавлення матері батьківських прав. Має повагу та дружні стосунку з опікунами. До того ж зазначив, що його найкращій друг це син опікунів, який став для нього братом.

ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначав, що позбавлення батьківських прав, буде як найкраще, особливо в інтересах молодшого брата, оскільки опікуни зможуть забезпечити належне виховання та утримання. Має повагу до опікунів, розуміє що вони зможуть забезпечити його та брата життя найкращими умовами. Розуміє значення та наслідки позбавлення матері батьківських прав, але бажає залишити за собою право з нею спілкуватися та допомогти матері стати на виправний шлях.

Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, взявши до уваги свідчення дітей, оцінивши зібрані по справі докази, та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд установив такі факти та їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 є рідними батьками: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ).

Згідно із листа Деснянського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 24.01.2020 № 271/16.5-10, зазначено, що в актових записах про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

09.02.2017 Наказом служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 05-С Про постановку на облік СЖО, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було поставлено на облік як таких, які опинились в складних життєвих обставинах.

01.07.2021 рішення Деснянського районного суду м. Києва, по справі № 754/5006/20, позовну заяву Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, було залишено без задоволення.

14.02.2024 Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 151 Про негайне відібрання дітей у матері, було зобов`язано службу у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації здійснити заходи щодо негайного відібрання дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у матері ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із загрозою життю і здоров`ю дітей.

25.04.2024 рішення Деснянського районного суду м. Києва, по справі № 754/2460/24, позов Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, задоволено. Відібрано неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 від матері ОСОБА_1 , без позбавлення її батьківських прав.

26.04.2024 Наказами служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 78-п та № 79-п, неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 поставлено на первинний облік служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

10.07.2024 Розпорядженнями Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 604 та № 605 неповнолітньому ОСОБА_4 та малолітньому ОСОБА_5 надано статус дитини, позбавленої батьківських прав.

27.09.2024 Центром соціально-психологічної реабілітації № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано відповідь, що матір дітей ОСОБА_1 не відвідує свої синів - ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в Центрі, не цікавиться їх станом здоров`я та умовами перебування. Утримання дітей не забезпечує.

15.11.2024 Розпорядженнями Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 867 та № 868 Про встановлення піклування над дитиною, над ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було встановлено піклування, призначивши їм піклувальників ОСОБА_2 та ОСОБА_3

30.01.2025 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшла заява, відповідно до якої заявники вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , стосовно дітей.

30.01.2025 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надійшли заяви, відповідно до якої зазначено, що вони не заперечують щодо позбавлення батьківських прав їх матері.

28.01.2025 Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією, надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав № 102-464, відповідно до якого враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, діючи виключно в найкращих інтересах дитини, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір, ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

До того ж статтею 1 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зокрема позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що мати дітей виконує свої обов`язки щодо синів, або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Крім того мати дітей не заперечує проти свого позбавлення батьківських прав і вважає, що це саме в найкращих інтересах дітей.

Отже суд вважає, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та належного утримання дітей, більше не проявляє щодо них батьківської турботи, не утримує дітей матеріально.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України.

Під час розгляду справи суд беззаперечно встановив, що піклувальники - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сім`ї якої проживають діти - неповнолітній ОСОБА_4 та малолітній ОСОБА_5 , належним чином виконують свої обов`язки щодо надання дітям належного утримання та виховання. Забезпечують дітей всім необхідним для гармонійного розвитку та зростання. Приділяють достатньо уваги, діляться батьківською любов`ю та піклуються про духовний, фізичний та моральний розвиток дітей, щоб обидва хлопчика почувалися комфортно в колі їх сім`ї та не втрачали повноцінне виховання задля інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Пункт 1 ч. 1 ст. 3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Ураховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами матері, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, беручі до уваги саме інтереси дітей, та визнання позову відповідачкою, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей, оскільки вона не тільки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а ще не забезпечує належним проявом турботи по відношенню до синів.

Щодо стягнення з відповідачки на користь дітей аліментів, суд дійшов до такого.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з принципу справедливості і обов`язку батьків приймати участь в утриманні дитині.

Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Крім того суд вважає правильним зазначити, що відповідно до змісту статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів стягувач може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища боржника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України з вираховуванням Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та обставини справи, дійшов до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку дітей необхідно стягнути з відповідачки на користь піклувальника - ОСОБА_2 (на утримання якої перебувають діти) аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , починаючи з 10.02.2025 до повнолітня старшої дитини.

Ураховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20грн.

Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, Європейською Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 150, 155, 164, 165, 180, 181, 182-184, 191, 192 СК України, статтями 7, 12, 13, 10, 76-79, 81, 141, 263- 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, в інтересах дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь піклувальника - ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.02.2025 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, місце знаходження за адресою: м. Київ, проспект Червоної Калини, 29, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 26.09.2025.

Суддя В. В. Бабко