Справа № 689/722/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року селище Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Лебеденко О.М.,

представника позивача адвоката Вонсович О.А.,

представника відповідача адвоката Сомова А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні з залі суду в селищі Ярмолинці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 18 травня 2021 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту. 18 травня 2021 року відповідач підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 75 000 грн. (п. 1.2. Договору), тип кредитної картки Картка «Універсальна GOLD», строк кредитування 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2. Договору), процентна ставка відсотків річних 40, 8 %; розмір мінімального обов`язкового платежу 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно, або 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно у разі прострочення, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості, в розмірі 60 % (п. 1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТП пароля. На підставі договору відповідач отримав платіжний інструмент кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії 03/24, тип Універсальна GOLD, згодом відповідач отримав кредитну картку номер НОМЕР_2 , строк дії 08/25, тип універсальна GOLD, що підтверджується випискою по рахунку. У процесі користування рахунком відбулась зміна розміру кредитного ліміту до 180 000 грн. Відповідач користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку, вчиняв операції, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припиняв надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками. Таким чином, в порушення умов договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором в повному обсязі. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням винесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 20 березня 2025 року має заборгованість в сумі 139 632, 33 грн., яка складається з наступного: 112 268, 70 грн. заборгованість за тілом кредиту; 27 363, 63 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

До початку розгляду справи по суті від представника відповідача 13 травня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що заявлена заборгованість складається з суми використаного кредитного ліміту (тіло кредиту) та нарахованих процентів за користування кредитом. Відповідач не заперечує факт укладення договору та користування кредитною карткою, однак не погоджується із нарахуванням процентів після дати блокування картки Банком. Як вбачається із повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку від 1 серпня 2024 року Банк 31 липня 2024 року в односторонньому порядку прийняв рішення про відмову від подальшого обслуговування Відповідача та розірвання ділових відносин, надіславши відповідачу повідомлення про блокування карткового рахунку і розірвання ділових відносин/розірвання договору. Від цієї дати Відповідач позбавлений був доступу до свого рахунку та можливості надалі користуватися кредитними коштами. В позовній заяві позивач, попри розірвання ділових відносин, продовжує нараховувати проценти, як вбачається із Виписки за договором, наданого позивачем, а саме: 01.09.2024 р. 4 691, 42 грн., 01.10.2024р. 3 754, 50 грн., 01.11.2024р. 3 879, 65 грн., 01.12.2024р. 3 754, 50 грн., 01.01.2025р. 3 879, 65 грн., 01.02.2025р. 3 890, 19 грн., 01.03.2025р. 3 513, 72 грн. Позивач зазначає, що сума відсотків списана за користування кредитного ліміту за ставкою 3, 4 % при заборгованості за тілом кредиту у сумі 112 268, 70 грн. відповідно до виписки за договором, наданої Банком. Відповідач заперечує проти нарахування та стягнення процентів за період після блокування карткового рахунку (31 липня 2024 року) і обґрунтовує неправомірність таких вимог з огляду на положення цивільного законодавства (ст. ст. 613, 1048 ЦК України) та судову практику Верховного Суду (Постанова ВС від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, постанова ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанова ВС від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, постанова ВС від 6 квітня 2016 року у справі № 6-2387цс15). Нарахування процентів після блокування рахунку, на переконання відповідача, є неправомірним, оскільки проценти за кредитним договором сплачуються як плата за користування наданими коштами. Після того як Банк в односторонньому випадку заблокував рахунок, відповідач фактично втратив можливість користуватися кредитними коштами після 31 липня 2024 року. У зв`язку з чим, є всі підстави стверджувати, що останнім днем користування кредитом відповідачем є 30 липня 2024 року. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 КЦК України (вказаних висновків Велика Палата дійшла у постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020р. у справі № 912/1120/16). Таким чином, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням вимоги про дострокове погашення кредиту позичальник більше не отримує від кредитора відповідного блага, а, отже, не повинен сплачувати нові проценти після такого моменту. Кредитор не може розраховувати на продовження сплати процентів поза межами дії кредитного договору, оскільки це виходить за межі законних очікувань сторін та порушує баланс їх інтересів. Хоча Позивач у своєму повідомленні про відмову від підтримання ділових відносин від 1 серпня 2024 року зазначає, що всі договори, окрім кредитних, достроково розриваються, але фактично односторонньо зупинив можливість Відповідачу користуватись кредитом (кредитною лінією, яка, як зазначає позивач, складає 180 000 грн.) шляхом закриття рахунку, чим позбавив Відповідача відповідного блага. Власними діями Банк позбавив позичальника виконання своєї частини договору, а саме: надання кредитних коштів у користування. За таких обставин, вимагати сплати процентів за період, коли кредит фактично не надавався не міг бути використаний, є неправомірним та суперечить суті кредитного договору. Як вбачається із Повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 01.08.2024р. Банк в односторонньому порядку прийняв рішення про розірвання ділових відносин, внаслідок чого: рахунок відповідача було заблоковано, дистанційне обслуговування було припинено; можливість відповідача сплатити заборгованість повністю унеможливлена. Даний документ не містить жодного алгоритму дій Відповідача для поповнення кредитної картки, для погашення тіла кредиту. Таким чином, позивач вчинив дії, якими позбавив можливості відповідачу повернути тіло кредиту. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, а саме: п. 5 Порядку повернення кредиту повернення кредиту здійснюється шляхом внесення Клієнтом коштів в розмірі Мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Позивач припинив обслуговування рахунку Відповідача шляхом його блокування і закриття. У результаті Відповідач втратив можливість надалі користуватися встановленим кредитним лімітом, здійснювати видаткові операції по рахунку чи взагалі розпоряджатися коштами на рахунку. Вважає, що позивач фактично обмежив відповідачу можливість внести «Мінімальний обов`язковий платіж», що призвело до прострочення Відповідачем (прострочення кредитора, ч. 4 ст. 613 ЦК України) та, як наслідок, нарахування Банком відсотків за користування кредитом. Тобто, Банк створив ситуацію, за якої відповідач технічно порушив строк внесення платежу, що дало підставу банку нарахувати проценти, хоча фактично це порушення було спровоковано самим банком. У постанові від 6 квітня 2016 року по справі № 6-2387цс15 Верховний Суд прийшов до висновку: якщо кредитор своєю поведінкою створив перешкоди для погашення боргу (прострочення кредитора), то стягненню процентів за час такої прострочки є неправомірним. Просив суд позов задоволити частково, а саме: у частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 112 268, 70 грн. задоволити, в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, нарахованих після блокування рахунку та карткового доступу, - відмовити у задоволенні як необґрунтованих і таких, що не відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства.

На адресу суду від представника позивача 26 травня 2025 року надійшла відповідь на відзив (а.с. 93-96).

Від представника відповідача 17 червня 2025 року на адресу суду надійшло заперечення (на відповідь на відзив) а.с. 129-131.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 липня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача від 14 липня 2025 року про поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову відмовлено. Відмовлено у прийнятті зустрічного позову відповідача ОСОБА_1 до позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання неправомірними дій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо вчинення одностороннього правочину, спрямованого на відмову в обслуговуванні клієнта ОСОБА_1 у користуванні кредитними коштами за допомогою платіжного інструменту кредитної картки «Універсальна Gold» номер НОМЕР_2 на підставі кредитного договору від 18 травня 2021 року; визнання незаконними дій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по блокуванню доступу до системи для дистанційного керування банківськими рахунками Приват24 для фізичних осіб та рахунків, що відкриті на ім`я ОСОБА_1 ; зобов`язання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» усунути перешкоди ОСОБА_1 у доступі до послуг Банку шляхом: розблокування доступу до системи для дистанційного керування банківськими рахунками Приват24, відкриття поточних та карткових рахунків (в кількості, з призначенням та у всіх відповідних валютах, що були відкриті на ім`я ОСОБА_1 станом на 29 липня 2024 року, відновлення всіх інших послуг та персональних ліній, що існували на момент розриву ділових відносин (кредитний ліміт, персональний менеджер тощо) до спільного розгляду із первісним позовом та їх об`єднання в одне провадження. Зустрічну позовну заяву відповідача від 17 червня 2025 року разом із додатками повернуто відповідачу, ОСОБА_1 (а.с. 177-180).

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 4 вересня 2025 року клопотання представника відповідача про витребування доказів від 2 вересня 2025 року залишено без задоволення (а.с. 231).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач має заборгованість за укладеним кредитним договором, у зв`язку із чим, позов підлягає задоволенню. Зазначила, що відповідач 18 травня 2021 року підписав заяву про приєднання до умов договору, а 1 серпня 2024 року ділові відносини були розірвані, але зобов`язання між позивачем та відповідачем не припинилися. Відсотки за кредитним договором були нараховані правомірно. Ствердила суду, що рахунок відповідача є чинним, тобто відповідач може користуватися цим рахунком. Показала, що кредитний ліміт відповідачем було використано, а 31 липня 2024 року відповідач перестав отримувати кредитні кошти. Ділові відносини між позивачем та відповідачем були розірвані 1 серпня 2024 року. Зазначила, що прострочення кредитора не було, оскільки відповідач звертався до відділень банку, щоб погасити заборгованість за кредитним договором.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову в частині стягнення процентів за користування кредитом. Суду пояснив, що позивач заблокував рахунок та картку відповідача, не запропонувавши механізму погашення кредиту після блокування рахунку. Відповідач не може внести грошові кошти на заблокований рахунок. Відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору. Після блокування рахунку відповідач з 1 серпня 2024 року не мав доступу до кредитних коштів. Позивачем не надано суду доказів, що після блокування рахунку відповідача йому був наданий доступ до цього рахунку. Після 1 серпня 2024 року відповідач не міг провести платежі через касу банку, а звертатися до інших банків з цього приводу відповідач зобов`язаний не був. На його переконання, саме банк ускладнив виконання договору відповідачем.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково.

Судом встановлено, що 18 травня 2021 року відповідач, ОСОБА_1 , підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: відповідно до п. 1.1. найменування кредитодавця АТ КБ «ПриватБанк»; основні умови кредитування: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 75 000 грн. (п. 1.2. Договору), тип кредитної картки Картка «Універсальна GOLD», строк кредитування 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2. Договору), згідно п. 1.3. Договору: процентна ставка відсотків річних: 42, 0 % для карт Універсальна, 40,8 % - для карт Універсальна Gold; згідно п. 1.4. розмір мінімального обов`язкового платежу 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно, або 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно у разі прострочення, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості, в розмірі 60 % (п. 1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору). Ця обставина підтверджується копією заяви про приєднання до умов та Правил надання послуг та копіями анкет-заяв клієнта фізичної особи про приєднання до умова та правил надання банківських послуг (а.с. 34-46). Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТП пароля, що не заперечується представником відповідача. На підставі договору відповідач отримав платіжний інструмент кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії 03/24, тип Універсальна GOLD, згодом відповідач отримав кредитну картку номер НОМЕР_2 , строк дії 08/25, тип універсальна GOLD, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 28-33). 18 травня 2021 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт споживчого кредиту (а.с. 47-50).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18 травня 2021 року, укладено між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , станом на 20 березня 2025 року загальна заборгованість за наданим кредитом становить: 139 632, 33 грн., яка складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту 112 268, 70 грн., заборгованість за простроченими відсотками 27 363, 63 грн. Зазначена обставина підтверджується копією розрахунку заборгованості станом на 20.03.2025р. (а.с. 21-27).

Згідно із виписки за договором № б/н за період з 1 травня 2021 року по 20 березня 2025 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» списав відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3, 4 відсотка, а саме: 01.09.2024 р. 4 691, 42 грн., 01.10.2024р. 3 754, 50 грн., 01.11.2024р. 3 879, 65 грн., 01.12.2024р. 3 754, 50 грн., 01.01.2025р. 3 879, 65 грн., 01.02.2025р. 3 890, 19 грн., 01.03.2025р. 3 513, 72 грн., а всього на загальну суму 27 363, 63 грн. Також із вказаної виписки вбачається, що відповідач за період з 1 серпня 2024 року по 1 березня 2025 року карткою не користувався. Ця обставина підтверджується копію виписки за договором № б/н за період з 01.05.2021р. по 20.03.2025р. (а.с. 28-33).

Відповідно до повідомлення позивача про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку, що направлений позивачем на адресу відповідача 1 серпня 2024 року, внаслідок прийнятого Рішення про відмову від підтримання ділових відносин та обслуговування достроково за ініціативою Банку розриваються укладені договори банківського обслуговування/депозитні (вкладні) договори без перерахунку процентів на вклад (депозит) та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків (крім кредитних договорів), та закриваються поточні/депозитні та інші рахунки після здійснення завершальних операцій за цими рахунками. Інформували, що починаючи з дати прийняття Рішення про відмову встановлюється обмеження доступу до дистанційних систем обслуговування (Приват24) та буде відмовлено в обслуговуванні за продуктами Банку та в наданні банківських послуг і проведенні фінансових операцій за всіма відкритими Банком рахунками. Зазначена обставина підтверджується повідомленням АТ КБ «ПРИВАТБАК» від 01.08.2024 р. за № 20.1.0.0.0/7-240801/110 (а.с.76).

Судом встановлено, що відповідач 31 липня 2024 року перестав отримувати грошові кошти за договором від 18 травня 20921 року. Ця обставина визнається представником позивача, тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач всупереч п. 1.4. Договору; ст. ст. 509, 526, 1049, 1054 ЦК України не повернув позивачу грошові кошти в сумі 112 268, 70 грн. (тіло кредиту), тому необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 112 268, 70 грн.

Разом із тим, позовна вимога позивача про стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами в сумі 27 363, 63 грн. за період з 01.08.2024р. по 20.03.2025р. задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Відповідно до п.п. 48-55 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 « Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 3 червня 2008 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 3 червня 2008 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 27 числа кожного місяця. Починаючи з 4 червня 2008 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом».

Судом встановлено, що позивачем з дати прийняття рішення про відмову від підтримання ділових відносин від 31 липня 2024 року відповідачу встановлено обмеження доступу до дистанційних систем обслуговування (Приват24) та відмовлено в обслуговуванні за продуктами Банку та в наданні банківських послуг і проведенні фінансових операцій за всіма відкритими Банком рахунками. Ця обставина підтверджується повідомленням Банку від 1 серпня 2024 року (а.с. 76), копією скріншоту з терміналу самообслуговування (а.с. 204) та не заперечується представником позивача. Як вбачається із виписки до договором за період з 1 травня 2021 року по 20 березня 2025 року, відповідач з 1 серпня 2024 року не користувався кредитними грошовими коштами, що також визнається представником позивача (а.с. 28-33).

Відповідно до п.п. 81-87, 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України».

Таким чином, суд приходить до переконання, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в односторонньому порядку 31 липня 2024 року прийняло рішення про відмову в обслуговуванні за продуктами Банку, наданні банківських послуг, проведення фінансових операцій за всіма відкритими Банком рахунками, що призвело до припинення кредитування відповідача з 31 липня 2024 року, тобто можливості відповідача користуватися відновлюваною кредитною лінією відповідно до п. 1.2. Кредитного договору від 18 травня 2021 року (а.с. 28-33, 34-44, 76).

Отже, з урахуванням наведеної судової практики Верховного Суду, приписів ч.ч. 1, 4 ст. 613; ч. 1 ст. 1048; ч. 2 ст. 1050 ЦК України, суд вважає, що має місце прострочення кредитора, адже АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не вчинив дій, що передбачені договором (п. 1.2.) щодо можливості відповідача користуватися кредитним лімітом, тому за час прострочення кредитора, тобто з 1 серпня 2024 року по 20 березня 2025 року відповідач (боржник) за цим зобов`язанням не зобов`язаний сплачувати проценти.

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з позивача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 27 363, 63 грн. за період з 1 серпня 2024 року по 20 березня 2025 року необхідно відмовити у зв`язку із безпідставністю позовних вимог.

Твердження представника позивача про те, що кредитний договір від 18 травня 2021 року є чинним, зобов`язання не припинялися, а відсотки за користування кредитом нараховувалися правомірно, суд відхиляє.

Так, відповідно рішення позивача від 31 липня 2024 року про відмову від підтримання ділових зв`язків відповідачу відмовлено у наданні банківських послуг та проведення фінансових операцій, що визнається представником позивача і підтверджується випискою за договором (а.с. 28-33). Оскільки з 1 серпня 2024 року у відповідача був відсутній доступ до кредитних коштів, тому суд прийшов до висновку, що має місце прострочення кредитора і тому нарахування відсотків за цей період є неправомірним на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 613 ЦК України. В свою чергу, відповідач не заперечує наявність заборгованості за тілом кредиту в сумі 112 268, 70 грн. та зазначає, що не міг добровільно сплатити цю заборгованість у зв`язку із відсутністю доступу до банківських послуг, що підтверджується належними і допустимими доказами та не заперечується представником позивача.

Доводи представника позивача про те, що в даному випадку не мало місце прострочення кредитора, оскільки відповідач звертався до відділень банку з метою погашення кредитної заборгованості, суд розцінює критично та не бере до уваги.

Так, судом встановлено, що за період з 1 серпня 2024 року по 20 березня 2025 року має місце прострочення кредитора, адже АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в односторонньому порядку відмовив у доступі відповідача до відновлюваної кредитної лінії (п. 1.2. Договору) та можливістю останнього користуватися кредитним лімітом, а тому у відповідача не виникло обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитними коштами за цей період, оскільки він такими коштами не користувався. Крім цього, як ствердив в судовому засіданні представник відповідача, відповідач, звертаючись до відділень банку, намагався добровільно сплати боргу за тілом кредиту в сумі 112 268, 70 грн. Жодних належних і допустимих доказів того, що відповідач з 1 серпня 2024 року користувався кредитним лімітом за договором від 18 травня 2021 року суду позивачем не надано.

Посилання представника позивача у відповіді на відзив про те, що відповідач мав змогу різними йому доступними шляхами здійснювати погашення заборгованості, в тому числі, через відділення Банку, суд відхиляє.

Так, це твердження представника позивача у відзиві спростовується повідомленням позивача про відмову від підтримання ділових відносин (а.с. 76), копією скріншоту з терміналу самообслуговування (а.с. 204), а також поясненнями представника позивача в судовому засіданні.

Доводи представника позивача у відповіді на відзив про те, що позивачем відсотки за користування кредитом нараховані правомірно до погашення заборгованості відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, а також те, що договір (заява) не є розірваним або припиненим згідно правових підстав, визначених у ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, суд розцінює критично, адже судом встановлено, що в даному випадку є прострочення кредитора і боржник (відповідач) не зобов`язаний сплачувати відсотки зав користування кредитом на підставі ч. 4 ст. 613 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, оскільки позов задоволено частково на 80, 40 % (112 268, 70 грн. * 100 % : 139 632, 33 грн.), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 947, 61 грн. (2422, 40 грн. * 80, 40 % : 100 %).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (, адреса: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 травня 2021 року в розмірі 112 268, 70 грн. (сто дванадцять тисяч двісті шістдесят вісім гривень 70 копійок), з яких: заборгованість за тілом кредиту 112 268, 70 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (, адреса: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, 1Д) судовий збір в розмірі 1 947 грн. 61 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 7 жовтня 2025 року.

Суддя А.В. Кульбаба