Провадження №2-ві/522/19/25
УХВАЛА

30 вересня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Донцова Д.Ю. перебуває цивільна справа №522/19386/25-Е за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди.

08 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді, у якій заявник просив відвести суддю Приморського районного суду м. Одеси Донцова Д.Ю. від розгляду справи №522/19386/25-Е.

Заява мотивована тим, що підставами для відводу є дві обставини, а саме:

- не вирішене питання про письмове опитування відповідача у справі №522/19386/25-Е відповідно до ч.1 ст.93 ЦПК України;

- незаконна відмова у доступі до правосуддя у справі №522/19192/25-Е.

Ухвало суду від 29 вересня 2025 року заявлений ОСОБА_1 відвід визнано необґрунтованим.

Заяву ОСОБА_1 передано до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для визначення судді в порядку статті 33 ЦПК України для розгляду даної заяви.

За результатами автоматизованого розподілу заяви між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Першою підставою для відводу є не вирішення питання про письмове опитування у справі №522/19386/25-Е.

У позовній заяві у справі №522/19386/25-Е позивачем в порядку ч.1 ст.91 ЦПК України поставлено відповідачеві наступні питання:

1. Чому вами не виконується рішення Одеського окружного адміністративного суду 420/29698/24 від 10 грудня 2024 року?

2. Чому вами приховується інформація про персоналії данні позивача та обставини подій за 12.09.2024 року?

3. Хто поніс відповідальність за порушення прав позивача зі сторони відповідача щодо рішення суду у справі 420/29698/24 від 10 грудня 2024 року?

У п.2 прохальної частини позову просив зобов`язати відповідача, надати письмові відповіді на постановлені запитання у формі заяви свідка , відповідно до ч. 1 ст. 93 ЦПК України до першого засідання у справі, зазначивши ці обставини в ухвалі про відкриття провадження в даній справі.

Позивач зазначає про те, що суддя позбавив сторону довести обставину, що слугує предметом позову, оскільки, в ухвалі суду про відкриття провадження прийнято рішення здійснити розгляд справи без повідомлення сторін та не враховано п.2 прохальної частини позову.

Другою підставою для відводу є те, що суддя Донцов Д.Ю. допустив незаконну відмову у доступі до правосуддя ухвалою суду від 05.09.2025 року у справі №522/19192/25-Е.

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеського ліцею №121 ОМР про відшкодування моральної шкоди, якій за результатами розподілу справи між суддями присвоєно номер справи 522/19192/25-Е та передано на розгляд судді Донцову Д.Ю.

Ухвалою суду від 01 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року позовну заяву повернуто позивачеві.

В ухвалі роз`яснено позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Також, роз`яснено право позивача на оскарження ухвали до Одеського апеляційного суду.

Згідно з частиною першою статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Верховний Суд в ухвалі від 17 липня 2020 року у справі №826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, суд повинен брати до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Як вже було встановлено, підставою для відводу є не вирішення питання про письмове опитування в ухвалі про відкриття провадження та повернення позовної заяви у справі №522/19192/25-Е, тобто, незгода заявника із процесуальним рішенням судді, які останній має змогу оскаржити до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою (пункт 2 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Тобто, наявність у осіб, які беруть участь у цивільному процесі, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду справи не можуть бути підставою згідно із ст.ст.36 ЦПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі, у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

За таких обставин, наведені у заяві ОСОБА_1 про відвід судді обставини, у зв`язку з наявністю яких заявник просив відвести головуючого суддю по справі свідчать виключно про незгоду заявника з ухвалою про відкриття провадження де не вирішено питання про письмове опитування та незгоду заявника з ухвалою від 05.09.2025 року у справі №522/19192/25-Е про повернення позову, що у розумінні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 ЦПК України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу, тому, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 14, 36, 39, 40 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, ухвалене за наслідками розгляду справи.

Суддя Косіцина В.В.