Житомирський апеляційний суд
Справа №288/2627/24 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 41 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 288/2627/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 09 квітня 2025 року та на додаткове рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2025 року , ухвалене під головуванням судді Зайченко Є.О. у смт Попільня,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»(далі ТОВ «Факторинг Партнерс», Товариство, позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на їх користь 62 769, 00 грн заборгованості за кредитним договором, 16 000 грн понесених витрати за надання правової допомоги та 2 422, 40 грн витрат на сплату судового збору.

Позов мотивувався тим, що 21 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 укладено договір №4041584, за умовами якого сума (загальний розмір) кредиту становить 15000,00 грн.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 9000 грн, які нараховуються за ставкою 2 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Представник позивача зазначав, що підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Відповідач здійснив усі дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підтвердження електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої було перераховано кошти у розмірі, визначеному договором

Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, проте відповідач не виконує своїх зобов`язань, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

26 липня 2024 року було укладено договір № 26-07/2024, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4041584.

Таким чином ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4041584.

Станом на 30 грудня 2024 року загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №4041584 від 21 жовтня 2021 року, що підлягає стягненню з позичальника, відповідно до розрахунку заборгованості становить 62 796,00 грн, з яких:

- 12 825,00 грн - заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту);

- 47 094,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги;

- 2 850,00 грн заборгованість за комісіями.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 09 квітня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Факторинг Партнерс» відмовлено.

16 квітня 2025 року додатковим рішенням цього ж суду вказане судове рішення змінено, шляхом доповнення абзацом другим наступного змісту:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 , витрати на надання правничої (правової) допомоги адвоката в розмірі 10 000,00 гривень.» У решті вимог заяви представника відповідача відмовлено.

Не погоджуючись із вище зазначеними судовими рішеннями суду першої інстанції, представник ТОВ «Факторинг Партнерс» подав апеляційну скаргу, де просить їх скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову та відмову в ухваленні додаткового рішення.

Також просить стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що місцевим судом встановлено, що заборгованість, яка підлягає стягнення із ОСОБА_1 , становить 22051,50 грн, що складається з: 12825,00 грн - суми заборгованості за тілом; 8 551,50 грн - суми заборгованості за відсотками із врахування пролонгації та 675,00 гривень - суми заборгованості за комісією. Проте, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог стало те, що, на думку суду, позов про стягнення заборгованості пред`явлено з пропуском строку позовної давності, а відтак порушене право позивача не підлягає захисту, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явленого позову.

Представник позивача категорично не погоджується з такими твердженнями та вважає, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми права та не було враховано висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)

Зокрема, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу.

Враховуючи, що до введення воєнного стану загальний строк позовної давності не минув, на момент звернення позивача до суду з позовом діяв правовий режим воєнного стану, а відповідно, позовна заява подана в межах строку позовної давності.

Вказує, що перебіг строку позовної давності за Договором про споживчий кредит станом на дату звернення до суду з позовною заявою не настав, що повною мірою спростовує позицію відповідача та суду в цій частині.

Також наголошує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верхового Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі №488/2807/17 (пункт 129)).

Стверджує, що місцевим судом було встановлено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем, проте, неправомірно застосовано строк позовної давності до спірних правовідносин, без урахування норм чинного законодавства, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Також, представник Товариства категорично не погоджується з прийнятим додатковим рішенням та вважає, що воно підлягає скасуванню.

Звертає увагу суду на те, що місцевим судом в рішенні встановлено факт наявної заборгованості відповідача перед позивачем, тобто, даний спір виник виключно з вини відповідача, пов`язаної з невиконанням взятих на себе зобов`язань за договором позики, відповідачем не надано жодного доказу того, що позичав здійснив свідомі недобросовісні дії шляхом звернення до суду з позовною заявою, внаслідок яких витрати на правову допомогу відповідача стали неминучими, у зв`язку з чим, вважає, що судом не було надано належної оцінки всім обставинам справи при ухваленні додаткового рішення.

Окремо звертає увагу і на порушення судом, при ухваленні додаткового рішення норм процесуального права в частині належного та своєчасного повідомлення позивача про розгляд заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення та надання позивачу можливості подати заперечення на подану відповідачем заяву про ухвалення додаткового рішення.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 14 травня 2025 року та від 14 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Сініціна О.П. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення місцевого суду без змін. Крім того, просила стягнути з Товариства на користь відповідача витрати на надання правничої (правової) допомоги в апеляційному інстанції в розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, не подав клопотання та не зазначив про це й у відповіді на відзив, щодо поновлення строків на звернення до суду з обґрунтуванням обставин, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення позивача, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком місцевого суду з оглядку на таке.

Із матеріалів справи убачається, що 21 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4041584 (а.с. 16-20). Сума (загальний розмір) кредиту становить 15000,00 грн, строк надання кредиту - 30 днів з 21 жовтня 2021 року (пункти 1.2., 1.3. Договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 20 листопада 2021 року. Також п. 1.5.1 кредитного договору встановлено, що комісія за надання кредиту: 2850,00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно до п. 1.7 Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2.3 цього договору. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується копією довідки від 08 листопада 2024 року, згідно якої ТОВ «Мілоан» здійснило переказ на рахунок ОСОБА_1 згідно договору № 4041584 в розмірі 15 000,00грн. (а.с.28 зворот).

Згідно наданого ТОВ «Мілоан» розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором № 4041584 становить 62 769,00 грн., з яких: 12 825,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 47 094,00 грн - заборгованість по відсоткам, 2 850,00 грн - заборгованість по комісії (а.с.31).

26 липня 2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс » було укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 32-24).

Згідно п. 6.1.3. вказаного вище договору перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Як убачається із матеріалів справи, а саме з реєстру боржників, витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №26-07/2024 від 26.07.2024, платіжної інструкції від 26.07.2024, акта приймання-передачі Реєстру боржників від 26.07.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» набуло 26.07.2024 право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4041584 на загальну суму 62769,00 грн (а.с.6, 32-39).

З апеляційної скарги слідує, що представник ТОВ «Факторинг Партнерс» не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо пропуску ним строку позовної давності.

Так, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У частині 1 статті 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Тобто строки, передбачені статтею 257 ЦК України (загальна позовна давність) продовжено на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З даним позовом представник ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся 30 грудня 2024 року.

При цьому, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із даним позовом.

Колегія суддів, враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257 ЦК України, внаслідок введення карантину (п. 12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п. 19 Перехідних положень ЦК України) вважає, що загальний строк позовної давності в три роки по вимозі про стягнення заборгованості продовжено та позивачем не пропущено при зверненні до суду із даним позовом.

Вказані обставини суд першої інстанції залишив поза увагою.

Щодо суті спору колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

В силу частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу частини 1 статті 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

В силу положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У справі, що переглядається встановлено, що відповідно до розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №4041584 від 21 жовтня 2021 року становить 62 796,00 грн, з яких: 12 825,00 грн - заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 47 094,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 2 850,00 грн заборгованість за комісіями.

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 15000 грн підтверджується копією довідки ТОВ ФК «Елаєнс» від 08 листопада 2024 року (а.с. 28 зворот).

Доказів того, що на картку НОМЕР_1 не було перераховано суму у розмірі 15000 грн відповідачем не надано.

Як убачається із матеріалів справи, місцевим судом було встановлено, що проценти у розмірі 47 094,00 грн розраховані за період з 26 липня 2024 року по 06 грудня 2024 року.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4041584 від 21.10.2021 року проценти за користуванням кредитом були нараховані ОСОБА_1 відповідно до п.п. 1.5.2 (2 % від фактичного залишку кредиту), тобто на пільгових умовах.

Разом з тим, п. 1.5.3. Договору, на який посилається позива, - відсутній.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору, після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Із відомостей про щоденні нарахування (а.с. 29-30) вбачається, що 20 листопада 2021 року ОСОБА_1 було сплачено комісію за продовження строку договору відповідно до п. 2.3.1.1 у розмірі 1500,00 грн (що становить 10% від тіла кредиту), сплачено проценти за кредитом у розмірі 3555,00 грн та частково погашено тіло кредиту у розмірі 1500,00 грн, що визнається представником позивача.

Таким чином, сторонами було продовжено строк кредитування на 15 днів, тобто до 05 грудня 2021 року включно.

У подальшому 07 грудня 2021 року ОСОБА_1 було сплачено комісію за продовження строку договору відповідно до п. 2.3.1.1 у розмірі 675,00 грн (що становить 5 % від тіла кредиту), сплачено проценти за кредитом у розмірі 2739,00 грн та частково погашено тіло кредиту у розмірі 675,00 грн, що визнається представником позивача.

Таким чином, сторонами було продовжено строк кредитування на 7 днів, тобто до 14 грудня 2021 року включно, що також підтверджується відомостями про щоденні нарахування (а.с. 29-30).

В період з 15 грудня 2021 року по 26 липня 2024 року ОСОБА_1 не продовжував строки кредитування, передбачені п. 2.3.1.1 укладеного Договору, тобто, відповідно до умов укладеного Договору, строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав 15 грудня 2021 року.

Підсумовуючи зазначене вище, встановлено, що ОСОБА_1 20 листопада 2021 року було сплачено 3555,00 грн процентів по кредиту згідно п. 1.5.2. Договору, та 07 грудня 2021 року було сплачено 2739,00 грн на погашення заборгованості по відсоткам.

Згідно з умовами Договору, Відповідач повинен сплатити проценти за користування кредитом: 9000,00 грн, які нараховуються за ставкою 2 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом до 20 листопада 2021 року.

Враховуючи період пролонгації відповідно до п. 2.3.1.1 Договору згідно з відомостями про щоденні нарахування з 21 листопада 2021 року по 05 грудня 2021 року, Позивачем нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 4050,00 грн (270 грн х 15 днів).

06 грудня 2021 року та 07 грудня 2021 року Позивачем було нараховано проценти згідно п. 1.5.3 Договору, які не підлягають стягненню з ОСОБА_1 , оскільки п. 1.5.3. Договору, на який посилається Позивач у своєму позові, Договором не передбачено.

Враховуючи період пролонгації відповідно до п. 2.3.1.1 Договору згідно з відомостями про щоденні нарахування (а.с. 29-30) з 08 грудня 2021 року по 14 грудня 2021 року, Позивачем нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 1795,50 грн (256,5 грн х 7 днів).

Загальна сума процентів за користування кредитом, враховуючи період його пролонгації до 14 грудня 2021 року складає:

- період з 21 жовтня 2021 року по 20 листопада 2021 рік, згідно п. 1.5.2. Договору складає 9000,00 грн;

- період з 21 листопада 2021 року по 05 грудня 2021 рік, згідно п.п. 1.5.2., 2.3.1.1 Договору складає 4050,00 грн (270 грн х 15 днів).

- період з 08 грудня 2021 року по 14 грудня 2021 рік, згідно п.п. 1.5.2., 2.3.1.1 Договору складає 1795,50 грн (256,5 грн х 7 днів).

Враховуючи викладене, загальна сума процентів за користування кредитом за період з 21 жовтня 2021 року по 14 грудня 2021 рік складає 14 845,50 грн.

В свою чергу, згідно з відомостями про щоденні нарахування, вбачається, що Відповідачем 20 листопада 2021 року було сплачено 3555,00 грн та 07 грудня 2021 року було сплачено 2739,00 грн на погашення заборгованості по відсоткам. А відтак, сплачена Відповідачем сума на погашення відсотків у розмірі 6294.00 гривень підлягає відрахуванню від суми заборгованості по відсотках (14845,50 грн - 6294,00 грн = 8551,50 грн) та відповідно стягненню з ОСОБА_1 підлягає заборгованість по процентам у межах строку кредитування у розмірі 8551,50 грн.

Враховуючи, що право Кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (з урахування пролонгації), тобто після 15 грудня 2021 року, існує наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованості по відсотках у розмірі 8551,50 грн, яка була нарахована у межах строку кредитування із врахування пролонгації з 21 грудня 2021 року по 14 грудня 2021 року.

Згідно з відомостями про щоденні нарахування (а.с. 29-30) в період після спливу строку кредитування з 15 грудня 2021 року по 26 липня 2024 року, Позивачем нараховано проценти за користування кредитом на підставі п. 1.5.3. Договору, який не передбачений умовами укладеного Договору, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №4041584 від 21 жовтня 2021 року (а.с. 31), заборгованість ОСОБА_1 становить відсотки у розмірі 47094,00 грн, що розрахована за період з 26 липня 2024 року по 06 грудня 2024 року, що не узгоджуються з умовами Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 15 000,00 грн.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 20 листопада 2021 року було сплачено 1500,00 грн та 07 грудня 2021 року було сплачено 675,00 грн на погашення тіла кредиту.

Тому, сплачена сума на погашення тіла кредиту у розмірі 2175,00 грн підлягає відрахуванню від суми кредиту (15000,00 грн 2175,00 грн = 12825.00 гривень) та відповідно стягненню з ОСОБА_1 підлягає заборгованість по тілу кредиту у розмірі 12825,00 грн.

Щодо стягнення комісії колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту: 2850,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово.

В свою чергу, Позивач зазначає, що ОСОБА_1 було сплачено комісію не за надання кредиту згідно з п. 1.5.1 Договору, а комісію за пролонгацію на пільгових умовах відповідно до п. 2.3.1.1 Договору.

Проте, згідно умовами Договору сплата «інших» комісій, аніж визначеної п. 1.5.1 Договору не передбачено, а посилання у п. 2.3.1.1. на сплату комісії за управління та обслуговування кредиту без зазначення її розміру, передбаченого умовами укладеного Договору є нікчемним.

Окрім іншого, нарахування комісії за обслуговування кредиту є несправедливими умовами, які заборонено включати до умов кредитування банкам на фінансовим установам, відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, у Постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц зазначено, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, обслуговування кредит , відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, нарахування Позивачем комісії за обслуговування кредиту, яка окрім іншого, не передбачена умовами укладеного Договору, є несправедливим, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища ОСОБА_1 , за своєю природою є дискримінаційним та такими, що суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно з відомостями про щоденні нарахування (а.с. 29-30), додані Позивачем до позовної заяви, ОСОБА_1 20 листопада 2021 року було сплачено 1500,00 грн та 07 грудня 2021 року було сплачено 675,00 грн на погашення заборгованості по комісії.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4041584 від 21.10.2021 року, Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за комісією у розмірі 2850,00 грн.

Сплачена ОСОБА_1 сума на погашення комісії у розмірі 2175,00 грн підлягає відрахуванню від суми заборгованості по комісії (2850,00 грн 2175,00 грн = 675,00 грн) та відповідно стягненню з відповідача підлягає заборгованість по комісії у розмірі 675,00 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останнім не виконано, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів у повному обсязі.

Відтак, заборгованість по кредиту є доведеною та обґрунтованою.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість в розмірі 22 051,50 грн, що складається із: 12 825,00 грн - суми заборгованості за тілом; 8 551,50 грн - суми заборгованості за відсотками із врахування пролонгації та 675,00 грн - суми заборгованості за комісією.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалюючи рішення по суті не дав належної правової оцінки обставинам справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанціїу відповідності до положень частини 1 статті 376 ЦПК України скасуванню, із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи, що колегією суддів ухвалено постанову про скасування Попільнянського районного суду Житомирської області від 09 квітня 2025 року, то додаткове рішення цього суду від 14 квітня 2025 року також підлягає скасуванню, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

У позовній заяві, представник ТОВ «Факторинг Партнерс» просив вирішити питання судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції та стягнути з відповідача 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач в позовній заяві заявив вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн та долучив документи на підтвердження понесених позивачем даних витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір №02-07/2024 від 02.07.2024 року про надання правової допомоги укладений між ТОВ «Факторинг партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист АО ««Лігал Ассістанс» від 01.11.2023 року, заявка на надання юридичної допомоги №271 від 01.11.2024 року, витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2024 року між позивачем та адвокатським обєднанням «Лігал Ассістанс» укладено Договір про надання правової допомоги №02-07/2024

Відповідно до витягу з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 29 листопада 2024 року, позивач погодив з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» наступні послуги: надання усної консультації з вивченням документів - кількістю 2 год., вартістю 4000 грн.; складання позовної заяви - кількістю 4 год., вартістю 12000 грн., загальна вартість наданих послуг склала 16000 грн (а.с.15).

Судом відзначається, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 16 000 грн. є не обгрунтованим та завищеним.

Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Зокрема, відповідно до Постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року по справі №201/14495/16-ц, суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення суми стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до 6000,00 грн, оскільки такий розмір буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності та справедливості.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «Факторинг Партнерс» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2422,40 грн та 3633,60 грн за подання апеляційної скарги, а всього 6056 грн., оскільки, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» задоволено частково, що становить 35,13% від заявлених вимог, то із ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути 2 127,47 грн судового збору (із розрахунку 6056 х 35,13%).

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 09 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Додаткове рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2025 скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №4041584 від 21 жовтня 2021 року в сумі 22 051,50 грн., з яких: 12 825,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 8 551,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 675,00 грн - сума заборгованості за комісією.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 2 127,47 грн, а також 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді