Справа № 366/342/25
Провадження № 2-ві/366/2/25
УХВАЛА

01.10.2025 с-ще Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Іванківського районного суду Гончарука Олексія Петровича від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

І. Короткий зміст заяви

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, у якій просив відвести з підстави, визначеної п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддю Гончарука О.П. від розгляду цивільної справи за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Заява мотивована тим, що в ОСОБА_1 є сумніви в неупередженості та об`єктивності судді, з огляду на таке.

Суддя Гончарук О.П. систематично порушував норми процесуального права, що призвело до тяжких наслідків. Зокрема, суддя в рамках справи № 366/342/25 розглянув дві заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, у задоволені яких відмовив ухвалами від 07.02.2025 та 28.05.2025. Мотивуючи відмови, суддя зазначив, що заявник не довів реальної небезпеки, яка б свідчила про можливість застосування заходів забезпечення позову.

18.09.2025 Київський апеляційний суд скасував ухвалу судді Гончарука О.П. від 28.05.2025 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову та в тексті постанови зазначив, що порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, тому така підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення.

Систематично відмовляючи у задоволені заяв про забезпечення позову, суддя Гончарук О.П. не міг не знати про релевантну практику Верховного Суду, за якою забезпечення позову є ефективним способом забезпечення подальшого виконання судового рішення.

Відносно судді Гончарука О.П., який на переконання ОСОБА_1 , систематично порушуючи норми процесуального права є сумнів в його неупередженості та об`єктивності, оскільки така систематичність дає підстави думати про те, що суддя допускає такі порушення усвідомлено.

ІІ. Порядок розгляду відводу

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Оскільки ОСОБА_1 не висловив свою позицію в заяві про відвід судді Гончарука О.П. щодо його обов`язкової участі в судовому засіданні під час вирішення питання про відвід і суд не вбачає підстав для виклику учасників справи у судове засідання для встановлення додаткових обставин, які можуть мати значення для вирішення такого питання, розгляд відводу проводиться в порядку письмового провадження.

У зв`язку з розглядом питання про відвід в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

ІІІ. Оцінка суду

Судом встановлено, що у лютому 2025 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за договором позики б/н від 01.07.2019 у розмірі 50 000 доларів США або 2 075 000 грн. та зобов`язати її вчинити дії щодо майна.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , зокрема житловий будинок загальною площею 99,2 кв.м. з надвірними будівлями, який розташований на приватизованій земельній ділянці 0.15 га (кадастровий номер :01:015:0237) та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,0911 га (реєстраційний номер: 20, кадастровий номер: :01:015:0306), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 або заборонити відчужувати вказане майно.

Ухвалою судді Гончарука О.П. від 07.02.2025 у задоволені цієї заяви відмовлено.

З відомостей з ЄДРСР вбачається, що ця ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили 25.02.2025.

26.05.2025 ОСОБА_1 повторно звернувся з аналогічною заявою про забезпечення позову, у задоволені якої суддя Гончарук О.П. відмовив ухвалою від 28.05.2025.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2025 ухвалу Іванківського районного суду від 28.05.2025 скасовано та постановлено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково: накладено арешт на земельну ділянку розміром 0,0911 га (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220, кадастровий номер: :01:015:0306), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та на грошові кошти ОСОБА_2 в межах ціни позову 2 075 000 грн. У решті вимог заяви відмовлено.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Саме з цієї підстави Луценко О.С. заявив відвід судді Гончаруку О.П.

Сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, на думку Луценка О.С. полягає в систематичному порушенні суддею Гончаруком О.П. порушені норм процесуального права.

Однак, суд з такими доводами погодитись не може з таких підстав.

По-перше, ОСОБА_1 зазначає про систематичність допущених суддею Гончаруком О.П. порушень, оскільки він двічі постановив ухвали, якими відмовив у задоволені заяв про забезпечення позову.

Проте, в доктрині права систематичність становить собою три і більше випадки вчинення тих чи інших дій/бездіяльності.

Тому, два випадки не є систематичністю у розумінні правової доктрини.

По-друге, з двох постановлених суддею Гончаруком О.П. ухвал про забезпечення позову (07.02.2025 та 28.05.2025) в апеляційному порядку оскаржена лише одна (від 28.05.2025) з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення помилкового судового рішення.

Відтак, порушення норм процесуального права встановлено судом вищої інстанції лише в одному з двох описаних ОСОБА_1 випадків, про які він помилково зазначає як систематичні.

Тому, твердження ОСОБА_1 про те, що суддя Гончарук О.П. допустив двічі порушення норм процесуального права за умов встановлення такої обставини лише щодо одного судового рішення суперечить принципу «поваги до остаточного судового рішення» до ухвали від 07.02.2025, яка в апеляційному порядку не оскаржувалась, хоча ОСОБА_1 мав процесуальну можливість на його оскарження.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Набрання судовим рішенням також утворює преюдиціальність, тобто обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц).

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про порушення суддею Гончаруком О.П. норм процесуального права під час постановлення ухвали від 07.02.2025, яка в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили є протиправними і такими, що суперечать принципу Верховенства права, складовими якого є принцип правової визначеності, який вимагає дотримання принципу «res judicata» (принципу остаточності рішення).

По-третє, наведені у заяві сумніви в неупередженості або об`єктивності судді Гончарука О.П. ґрунтуються на незгоді ОСОБА_1 з постановленими ухвалами за результатами розгляду заяв про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Судові рішення і, відповідно, дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов`язаних з підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, незгода з судовим рішенням не є підставою для відводу судді.

Помилкове судове рішення (ухвала від 28.05.2025), ухвалене суддею Гончаруком О.П. скасоване судом апеляційної інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви, а відтак судова помилка судді Гончарука О.П. усунута судом вищої інстанції.

Також суд зазначає, що у заяві Луценка О.С. не наведено інших додаткових обставин, за яких постановлення суддею Гончаруком О.П. двох ухвал від 07.02.2025 та 28.05.2025 свідчили про його неупередженість чи об`єктивність як судді.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

У справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорі викликати в учасників цивільного процесу.

Крім наведених об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо («П`єрсак проти Бельгії»); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант («Прокол проти Люксембургу»); наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі («Дактарас проти Литви»); участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення («Макгоннелл проти Сполученого Королівства») тощо.

У справі «Деміколі проти Мальти» визнано порушення об`єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників Мальти, яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи, а тому фактично мали особисту заінтересованість у справі.

Враховуючи вище викладене, подана ОСОБА_1 заява про відвід судді Гончарука О.П. є частково протиправною (оскільки суперечить ключовим елементам принципу Верховенства права), а викладені в ній доводи не є підставою для відводу з підстави, визначеної п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 36 ЦПК України, тому у її задоволені слід відмовити.

Крім цього, судом встановлено, що під час судового провадження у справі № 366/342/25 ОСОБА_1 вже неодноразово заявляв відвід судді Гончаруку О.П. з підстав незгоди з процесуальними рішеннями останнього.

Зокрема, з ухвали судді Гончарука О.П. в цій справі від 26.09.2025 (яка є загальнодоступною в ЄДРСР) вбачається таке:

21.07.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем подано заяву про відвід судді Гончарука О.П. В обґрунтування заяви зазначив, що суддя порушив строки розгляду клопотання про забезпечення позову, та не направив ухвалу для виконання відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

24.07.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем подано заяву про відвід судді Гончарука О.П. В обґрунтування заяви зазначив, що суддя порушив строки розгляду клопотання про забезпечення позову, та не направив ухвалу для виконання відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

15.08.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем подано заяву про відвід судді Гончарука О.П. В обґрунтування заяви зазначив, що своєчасно не розглянуто відводи, які були подані раніше, оскільки згідно ч.7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Зазначені обставини викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Ухвалою судді Гончарука О.П. від 26.09.2025 визнано необґрунтованою заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Гончарука О.П. від розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Заяву ОСОБА_3 про відвід судді Гончарука О.П. передано для вирішення іншим суддею, визначеним у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою судді Мовчана В.В. від 25.08.2025 у задоволені заяви ОСОБА_1 про відвід судді Гончарука О.П. від розгляду справи № 366/342/25 відмовлено.

Зміст ухвали свідчить про те, що заява подавалась ОСОБА_1 з підстав незгоди з рішеннями (бездіяльністю) судді Гончарука О.П.

В подальшому, 26.09.2025 ОСОБА_1 черговий раз подав заяву про відвід судді, яка є предметом розгляду цієї справи та зводиться до незгоди з рішеннями судді Гончарука О.П.

Таким чином, Луценко О.С., який є Позивачем у справі № 366/342/25 повторно і незважаючи на те, що попередньо подані ним заяви визнані судом безпідставними і в задоволені яких відмовлено, подає заяву про відвід судді Гончаруку О.П. з одних і тих же підстав як і попередні, а саме через незгоду з його процесуальними рішеннями, що не є підставою для відводу в силу прямої вказівки процесуального закону (ч. 4 ст. 36 ЦПК України).

Неодноразове подання заяв про відвід з одних й тих самих підстав у разі, якщо попередні заяви визнані безпідставними є зловживання процесуальним правом, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.04.2020 у справі від № 520/5083/16-ц (провадження № 61-47518св18).

Зловживання процесуальними правами це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.

Потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами.

У разі зловживання процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Викладене узгоджується з постановою Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені відводу та наголошення ОСОБА_1 про недопущення зловживання процесуальними права шляхом подання потворних з одних і тих же підстав відводів судді Гончаруку О.П., оскільки це матиме наслідком залишення поданих заяв без розгляду або їх повернення чи застосування відповідних заходів процесуального примусу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 41 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про відвід судді Іванківського районного суду Гончарука Олексія Петровича від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відмовити.

Наголосити ОСОБА_1 про недопущення зловживання ним процесуальними правами, шляхом подання потворних з одних і тих же підстав заяв про відвід головуючого судді Гончарука О.П., оскільки це матиме наслідком залишення поданих заяв без розгляду або їх повернення чи застосування відповідних заходів процесуального примусу.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками розгляду справи.

Суддя Н.П. Слободян