Справа № 758/8786/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Сідько І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності,

У С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва із вищезазначеним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2023 цивільну справу розподілено головуючому судді Рибалці Ю.В .

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Рибалки Ю.В. від 04.08.2023 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2024, цивільну справу № 758/8786/23 (номер провадження) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., оскільки суддю Рибалку Ю.В. відраховано зі штату Подільського районного суду м. Києва, згідно Наказу № 4/02-02 від 11 січня 2024 року «Про відрахування зі штату Подільського районного суду м. Києва».

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що ОСОБА_1 з 14.01.2015 по 07.06.2017 року проживала з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у цивільному шлюбі, тобто однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а 07.06.2017 року між ними було укладено шлюб. Спочатку відносин проживали у батька позивача за адресою: АДРЕСА_1 , де вели спільний побут, розділяли обов`язки як подружжя, забезпечуючи себе необхідним для життя.

Під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а саме 23 березня 2016 року, чоловік уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІФК» інвестиційний договір № 8374/017-2-3, відповідно до умов якого придбав двокімнатну квартиру в новобудові, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначає, що сімейний бюджет був спільний і що за придбання цієї квартири, чоловік сплатив за рахунок спільних коштів суму у розмірі 1 413 954 грн. 45 коп. Частину коштів на придбання даної квартири в розмірі 10 тисяч доларів США дала мати позивача ОСОБА_6 . Чоловік уклав цей договір виключно в інтересах сім`ї з метою спільного проживання. У період з 14.01.2015 по 07.06.2017 позивачка та ОСОБА_5 мали спільний бюджет та побут, здійснювали спільні витрати на майно в інтересах сім`ї, мали взаємні права та обов`язки як подружжя, піклувались один про одного, займалися благоустроєм квартири, а саме робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, побутову техніку, що підтверджується гарантійними талонами, які збереглися у позивача.

Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_5 оплачував комунальні послуги, що підтверджується квитанціями, з січня 2015 по червень 2017 рік, і після одруження чоловік регулярно перераховував на картку грошові кошти для побутових потреб, загальна кількість переказів за даний період 21, на загальну суму 58 833 грн. Про сімейні відносини з останнім, як чоловіка та дружини, свідчать фотокартки, на яких зображені позивачка та ОСОБА_5 з родичами, у сімейному колі, з друзями та на сімейному відпочинку.

Після смерті чоловіка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, до складу якої входить також двокімнатна квартира, загальною площею 57,0 кв. м, житловою площею 31,8 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

До Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 крім позивачки звернулись його мати - ОСОБА_2 та його донька - ОСОБА_3 .

Нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори повідомив позивачку, що вона не отримає як дружина та спадкоємець ОСОБА_5 частку у квартирі, оскільки на час придбання чоловіком у 2016 році цієї квартири вони не перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі.

Позивач зазначає, що оскільки двокімнатна квартира, загальною площею 57,0 кв. м, житловою площею 31,8 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана чоловіком під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за спільний кошт, позивач вважає цю квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і відповідно 1/2 частка у цій квартирі належить позивачці та не входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті чоловіка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.08.2023 від представника відповідача ОСОБА_2. на адресу Подільського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі, оскільки, позивач зазначає про спільне проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з 14.01.2015 року по 07.06.2017 року, проте доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи та є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, а позивачкою не підтверджено факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу. Так, відповідно до відмітки про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина України ОСОБА_5 (серія НОМЕР_1 , виданого Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 12.01.1998 року) останній був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , де і проживав. Після зняття з реєстрації місця проживання у зв`язку з відчуженням житла, ОСОБА_5 переїхав проживати до своєї матері - ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_4 де і був зареєстрований 01.03.2016 року та де проживав і був зареєстрований на момент смерті.

Крім того, вказує, що позивач зазначає про укладення 23.03.2016 року договору на придбання двокімнатної квартири, нібито в інтересах сім`ї. При цьому, на думку позивача, кошти на таке були сплачені за рахунок «сімейного бюджету» із залученням коштів матері позивача. Натомість, представник відповідача зазначає, що 23.03.2016 року ОСОБА_5 дійсно було укладено інвестиційний договір з ТОВ «ІФК» для придбання квартири за адресою АДРЕСА_2 . Цей правочин було укладено особисто ОСОБА_5 з метою набуття особистої приватної власності. Варто вказати, що останній постійно працював, у зв`язку з чим мав відповідний дохід. Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_5 , останній з 14.06.2007 року по 09.04.2015 року працював на посаді директора ТОВ «Ліфтмонтаж-Україна» (код ЄДРПОУ - 35210990). У подальшому, 10.04.2015 року був прийнятий на посаду ТОВ «Віралайн» (код ЄДРПОУ - 39316378).

ОСОБА_5 квартира була придбана виключно за власні кошти та із залученням фінансової допомоги його матері ОСОБА_2 . Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 01.03.2016 року квартири за адресою АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 було продано таку нерухомість ОСОБА_7 за ціною 541 800, 00 грн. Такі кошти були передані для купівлі квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідачем зазначено, що в березні 2017 року, під час укладення Договору купівлі-продажу від 29.03.2017 року між ТОВ «ФК» (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) щодо квартири за адресою АДРЕСА_2 . у п. 9 Договору покупцем, яким був ОСОБА_5 зазначено, що на момент укладання цього договору в зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає спільно однією сім`єю, про що доведено до відома продавця. Всі дії щодо придбання та облаштування квартири вчинялись виключно ОСОБА_5 , доказів протилежного не наведено. Так, особисто ОСОБА_5 як майбутнім власником квартири було укладено Угоду № 94а/17.2 від 02.11.2016 року про надання приміщення для виконання ремонтно-оздоблювальних робіт.

У відзиві вказується, що відсутні підтвердження, що позивачка разом з ОСОБА_5 спільно здійснювали ремонт, погоджували дизайн квартири, вибирали меблі, техніку, піклувалися про стан здоров`я.

Крім того, в матеріалах справи наявний відзив представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бурої О.В., в якому остання позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

На адресу Подільського районного суду м. Києва надійшла відповідь на відзив від позивача ОСОБА_1 , в якій остання не погоджується із доводами, наведеними у відзиві, надає пояснення та заперечення.

03.10.2023 від представника відповідача ОСОБА_2. на адресу Подільського районного суду м. Києва надійшло заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01.04.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Капалкіна І.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Представники відповідачів адвокати Фалес В.В. та Бура О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у їх письмовому відзиві на позов.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надала покази про те, що з відповідачкою знайомі з 2008 року, періодично спілкуються, на свята часто зустрічалися, свідок в останнє бачила її до початку війни; померлого знає, познайомились приблизно в 2015 році, з померлим бачились періодично, в останнє бачила його давно, з 2015 року до 2017 року жила в м. Харкові, позивач теж була в м. Харкові, тоді вони бачились, вона виїжджала в інше місто, але в той період постійно була в м. Харкові з ОСОБА_5 , ОСОБА_9 в той час працювала, з її слів в офісі, в м. Харкові вона жила з батьком, потім вони з ОСОБА_5 жили разом, свідок приходила туди, де вона жила з батьком. На думку свідка вони жили разом, оскільки там були речі. Позивач казала, що вони хотіли переїхати до м. Києва, у ОСОБА_5 там була робота, про плани купити квартиру їй казала позивачка, знає, що ОСОБА_5 працював на фірмі, яка займалась ліфтовим обладнанням.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні надав покази про те, що знає ОСОБА_5 досить давно, дружили зі школи, з 4-5 класу багато спілкувалися, в 2015-2017 роках кожного разу, коли він був у м. Харкові, вони зустрічалися, це було 5-6 разів на рік. ОСОБА_9 в цей період з ним не бачив, вперше побачив приблизно в 2008 році, потім ще декілька разів бачив, в м. Харкові жодного разу не бачив, коли ОСОБА_5 приїжджав, завжди був сам, не казав, що з кимось разом проживає, про те, що він хотів купити квартиру в м. Києві знав давно, казав, що буде вкладати гроші в квартиру в 2015 році, про життя з позивачкою майже не розповідав, в останні роки вони разом не проживали, по телефону з ОСОБА_5 спілкувалися раз на місяць або частіше, про весілля не повідомляв, стосунки з ОСОБА_9 вважає не були серйозними, з мамою і дочкою у ОСОБА_5 нормальні стосунки, коли він приїжджав до м. Харкова, то проживав у батьків.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надала покази про те, що проживала напроти них, дружила з матір?ю ОСОБА_9 , знала її з дитинства, вони жили разом, приходила до них у гості, це було на АДРЕСА_1 , вони приїжджали кожного року до батька і жили у нього, свідок працює лікарем, ОСОБА_5 привозив ОСОБА_9 на обстеження в 2016-2017 роках, одружилися вони влітку 2017 року, відносини між ними були спокійні; свекрів свідок ніколи не бачила, проживали в м. Києві, обоє працювали; ОСОБА_9 казала, що вони планували купити квартиру.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надав покази про те, що ОСОБА_5 знала з народження, це рідний брат, вони зустрічались часто, він був у матері з батьком у м. Харкові, свідок проживала поруч з батьками. Коли свідок приходила, ОСОБА_5 був без ОСОБА_9 . Позивачка їй знайома, свідку дали номер телефону позивачки, щоб запросити на похорони брата, раніше вона їй не була знайома, ОСОБА_5 займався будівництвом ліфтів, в м. Києві вони також бачилися, вона як сестра приїжджала в гості. Їй нічого не відомо про факт спільного проживання брата з позивачем. Свідку відомо, що квартира в м. Києві була придбана також за рахунок їх батьків, ніякого відношення позивач до даної квартири не має. Про існування позивача свідок дізналася на наступний день після смерті брата. Питанням щодо поховання брата свідок займалася одноособово.

Свідок пояснила, що бажання брата придбати квартиру з`явилося дуже давно; брат мав вільний час, але робота нікуди не зникала, з минулою своєю дружиною він розійшовся приблизно у 2014 році. На даний момент зв`язок з колишньою дружиною не підтримує, але раніше підтримувала, брат про своє особисте життя, а саме про ОСОБА_9 не розповідав. Про інші стосунки у той час невідомо, свідок регулярно приходила до батьків, в них дуже часто бачила свого брата. На весілля брата з позивачкою не запрошували, на початку війни мати переїхала до м. Києва і проживала у квартирі ОСОБА_5 і нічого не казала про ОСОБА_9 . ОСОБА_5 був на весіллі доньки сам, бабуся померла приблизно на початку двохтисячних. Ніяких письмових доказів про передачу матір`ю ОСОБА_5 грошей з продажу бабусиної квартири немає, лише показання свідків. Де перебувала ОСОБА_9 на момент смерті ОСОБА_5 невідомо. На питання суду свідок відповіла, що вперше побачила ОСОБА_9 та її батьків на похованні брата.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надав покази про те, що знав ОСОБА_5 з 01.09.1989 року, з 2015 по 2017 рік часто зустрічалися в м. Києві, в нього був бізнес, раз в місяць ОСОБА_5 регулярно приїжджав до м. Харкова, по телефону часто спілкувалися, декілька разів їздив до м. Києва, також бачились, ОСОБА_9 не було, в м. Харкові з ОСОБА_5 регулярно бачились, він приходив в гості, сім`я свідка його добре знає, в м. Києві вони знімали квартиру під офіс, ОСОБА_9 не бачив; про неї він мало розповідав, з приводу проживання разом, вона мешкала з його слів з батьком в м. Харкові, винаймала квартиру в Полтавській області при монастирі, ОСОБА_9 свідок особисто бачив, ОСОБА_5 їх познайомив, але вона з його друзями не спілкувалась, в офісі ОСОБА_9 ні разу не бачив, наскільки свідку відомо, ОСОБА_9 не працювала, фінансово її підтримував ОСОБА_5 , майно вони разом не купували. ОСОБА_5 розповідав, що придбав квартиру в м. Києві, фінанси на неї частково отримав від бізнесу, частково від продажу квартири в м. Харкові, ремонт ОСОБА_5 зробив в 2019 році, про те, що він спільно планує проживати з кимось не повідомляв, на момент інвестицій ОСОБА_5 років 10 мешкав у м. Києві, у ОСОБА_5 є двоюрідній брат, з яким ОСОБА_9 зустрічалась раніше, на одній із зустрічей вони з ОСОБА_5 познайомилися в м. Харкові; познайомились приблизно років 15 тому, у м. Харкові ОСОБА_5 мешкав у батьків, іноді ночував у свідка, іноді з ОСОБА_9 в будинку батька. Зі слів свідка, ОСОБА_9 не хотіла зустрічатися ні з сім?єю ОСОБА_5 , ні з його друзями, зустрічалися вони років 5 до одруження, на весіллі свідок не був, з розповідей ОСОБА_5 , ОСОБА_9 психологічно не готова була спілкуватися, наскільки відомо, ОСОБА_9 в м. Києві жити не хотіла, вона жила в м. Харкові або в Київській, Полтавській області при монастирі, в 2019 - 2020 році свідок був в квартирі ОСОБА_5 , ОСОБА_5 там мешкав, речей ОСОБА_9 там не бачив, наскільки свідку відомо, вони нікуди не їздили, у них були проблеми у відносинах протягом всього часу, вони зверталися до лікарів, ходили до церкви.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні надала покази про те, що знає ОСОБА_5 з народження, останнім часом працював і жив періодично в м. Харкові і м. Києві, бачила його часто, він завжди дзвонив перед приїздом матері, бачила його у дворі, в останнє бачила до війни, в м. Харкові він жив у матері, свідок не бачила його з ОСОБА_9 , його мати теж не знала про неї, мати в м. Харкові продала квартиру і віддала гроші сину для купівлі квартири у м. Києві, куди з мамою разом їздили; у ОСОБА_2 двоє дітей - ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , ОСОБА_15 старший на кілька років, вони всі жили разом у м. Харкові, коли точно ОСОБА_5 переїхав до Києва не знає. ОСОБА_5 раніше був одружений, коли розійшлись не пам`ятає, на момент розлучення він жив з батьками у м. Харкові, його донька вчилася в м. Києві і весь час жила в м. Києві, ОСОБА_5 приїжджав до м. Харкова часто, свідок бачила, що він ночував вдома, знає зі слів матері, з ОСОБА_9 не знайома, дізналася про неї лише коли почався суд, ОСОБА_2 не знала, що син одружився з ОСОБА_9 .

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлено, що 23.03.2016 між ОСОБА_5 та ТОВ «ІФК» було укладено інвестиційний договір №8374/017-2-3, відповідно до умов якого ОСОБА_5 як інвестор приймає участь у будівництві будинку, унаслідок чого інвестор має право отримати у власність об`єкт в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 9 наведеного договору покупець ОСОБА_5 стверджує, що на момент укладання цього договору в зареєстрованому шлюбі не перебуває, ні з ким не проживає спільно однією сім`єю, про що доводить до відома продавця.

Згідно копії Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 01.05.2023, право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 зареєстровано приватним нотаріусом Іванчик І.І. 29.03.2017 за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2017.

Згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого повторно 06.09.2022, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 07.06.2017 уклали шлюб, актовий запис № 1208.

Смерть ОСОБА_5 19.08.2022 підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія № НОМЕР_2 від 06.09.2022, актовий запис № 15996.

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 14.01.2015 по 07.06.2017 та визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 квартири.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статті 15 та 16 ЦК України передбачають право на захист цивільних прав та інтересів та захист цивільних прав та інтересів судом.

Правовідносини з приводу встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та його розподіл регулюються Сімейним Кодексам України.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

Крім того, виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка не обов`язково складається з людей, які перебувають у шлюбі. Сім`ю також є соціальна група осіб, поєднаних спільним побутом, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому.

Поняття «проживання однією сім`єю» та «член сім`ї» не є тотожними.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Згідно з ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України тощо.

При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склалися та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

При цьому, факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів.

Без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, спільний відпочинок осіб не є достатнім для визнання факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 367/7714/16-ц, від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20, від 04.12.2023 у справі №543/563/22, від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16-ц.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.

Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…».

Однак будь-яких належних доказів, документів, які посвідчують їх спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачем до суду не надано (рахунки за комунальні послуги, договори оренди або купівлі нерухомості, які мають обох партнерів як власників або орендарів, фінансові документи: заяви про спільний банківський рахунок тощо, на яких обидва партнери вказані як подружжя, можуть бути використані в якості підтвердження.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підтримувалися романтичні стосунки, однак доказів, які б свідчили про їх спільне проживання, ведення спільного господарства, утримання житла, наявність спільного бюджету, взаємне піклування чи виконання обов`язків, притаманних подружжю, до суду не подано.

Позивач не надала жодного належного доказу, що підтверджує її фактичне мешкання з відповідачем за однією адресою, відсутні спільні рахунки, довідки житлових організацій, спільні витрати або будь-які інші документи, які свідчили б про ведення спільного господарства.

Надані ж позивачем докази, зокрема фото, не є самодостатніми та не відповідають критеріям належності та допустимості згідно з вимогами частини 1 статті 76, статей 77, 78, 81 ЦПК України.

Також суд бере до уваги, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належала ОСОБА_5 .

З огляду на наведене, наявні докази в сукупності не дозволяють суду дійти висновку про наявність у ОСОБА_9 і ОСОБА_5 відносин, що за своєю суттю відповідали відносинам сім`ї, що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю - тривалий факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, піклування один про одного, придбання майна для спільного користування, участі у витратах щодо його утримання.

Щодо заявлених позовних вимоги зокрема про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 квартири суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, законодавець визначає, як ознаку спільної сумісної власності подружжя, виключно, набуття відповідного майна за час шлюбу.

В той ж час, предметом спірних правовідносин є нерухоме майно, набуте ОСОБА_5 на підставі інвестиційного договору від 23.03.2016, а право власності на квартиру зареєстровано за останнім 29.03.2017, тобто, до укладення шлюбу 07.06.2017.

При цьому, з огляду на недоведеність та необґрунтованість доводів щодо факту проживання однією сім`єю позивачки з ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про те, що спірне майно було набуто останнім та зареєстровано на праві особистої приватної власності до того, як було зареєстровано шлюб з позивачкою, а отже в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Частинами 1-3, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За таких обставин, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я та найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач 1 - ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

відповідач 2 - ОСОБА_3 , РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

третя особа Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, адреса: м. Харків, вул. Біблика, 57.

Суддя Дмитро ПЕТРОВ