Справа № 177/1136/25
Провадження № 2-о/177/56/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 жовтня 2025 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лященко В.В.

за участю за участю: присяжних Хуторного П.Л., Білої Н.В.

секретаря судового засідання Антонінок А.Д.,

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу № 177/1136/25 за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заінтересована особа: Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оголошення фізичної особи померлою,

встановив:

У травні 2025 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2009 році поїхала до м. Люберци Російської Федерації. Останні відомості які відомі заявнику про його матір це телефонна розмова з господинею квартири, яку винаймала його ОСОБА_3 , яка повідомила, що в його матері погано зі здоров`ям та її забрала швидка. Наприкінці 2009 року зв`язок з матір`ю був втрачений повністю. За ці роки про ОСОБА_3 немає жодних відомостей, тому заявник звернувся до ВП №1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, однак вжиті працівниками поліції заходи щодо розшуку ОСОБА_3 результатів не дали, було встановлено, що остання у 2009 році перетнула державний кордон у напрямку «виїзд» до РФ, на теперішній час зворотного перетину немає. Оскільки розшуковими заходами встановити місце знаходження матері заявника не вдалося, даних про її місцезнаходження немає, а тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_3 померла, так як останні новини були про стан її здоров`я. Визнання особи померлою для заявника має юридичне значення і необхідно для оформлення спадкових прав.

У зв`язку з чим, заявник просить суд оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, померлою.

Ухвалою суду від 09.05.2025 заяву залишено без руху, оскільки не відповідала вимогам ч. 1 ст. 177 ЦПК України, та надано заявнику строк для усунення недоліків.

13.05.2025 на адресу суду від представника заявника надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвали суду від 09.05.2025.

Ухвалою суду від 14.05.2025 було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням судового засідання.

Заявник ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні на задоволені заяви наполягали, просили задовольнити. Заявник пояснив, що у 2009 році обірвався зв`язок з матір`ю, вона не приїздила в Україну, вони не спілкувалися. Підставою звернення до суду стала необхідність впорядкувати земельну ділянку, яка належить матері. Наприкінці 2024 року звернувся до поліції, розшукова справа не заводилася. В період після 2009 року заявник не звертався з заявами про розшук матері.

Представник Криворізького відділу ДРАЦС в судове засідання не з`явився, заявою від 19.06.2025 просив справу розглядати за його відсутності, при винесенні рішення поклався на розсуд суду. Надав письмові роз`яснення, згідно яких заявник ОСОБА_1 ставить питання про оголошення померлою своєї матері, ОСОБА_3 , посилаючись на тривалу її відсутність за місцем проживання з кінця 2009 року та відсутність відомостей про місце її перебування, починаючи з кінця 2009 року. Проте, сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Враховуючи надані докази, Криворізький відділ вважає, що жодні правові підстави для оголошення померлою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні, оскільки заявлені вимоги не доведені, жодних доказів в підтвердження цього немає, питання про визнання безвісно відсутньою матері заявником не ставилося.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Так, в ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 11.01.1994 року матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 .

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №033189 від 29.09.2005 ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки площею 1,500 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Відповідно до довідки Відділення поліції №1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 10.04.2025, згідно заяви ОСОБА_1 зареєстрованої ЖЄО №24103 від 20.11.2024, здійснено перевірку в ході якої по обліках «ІПНП» відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформації не отримано. Згідно обліків ІП «АРКАН» ДПС України, встановлено, що ОСОБА_3 у 2009 році перетнула державний кордон у напрямку «виїзд» до «рф», на теперішній час зворотного перетину не має.

Згідно із відповіддю Криворізького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області від 27.06.2025 актовий запис про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по архіву та за даними Державного реєстр актів цивільного стану громадян не виявлено.

Відповідно до довідки Новопільської сільської ради інформація про місцезнаходження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за 2022-2024 роки відсутня, до Новопільської сільської ради остання не зверталася.

Згідно із відповіддю Криворізького РУП ГУНП розшукова справа відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2009 році виїхала до рф, з кінця 2009 року не відвідувала місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).

Вказаний висновок висловлено в постанові ВС від 07.07.2021 у справі № 390/1443/19-ц.

Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц.

У постанові від 7 листопада 2023 року у справі № 607/159/23 КЦС Верховний суд акцентував на тому, що в суду наявне саме право, а не обов`язок оголосити особу померлою за умови відсутності в місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років, на що прямо вказує ч. 1 ст. 46 ЦК України. При розгляді справ цієї категорії судам необхідно, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Заявник вказує, що відсутність контактів із ОСОБА_3 більш як три роки, а саме з кінця 2009 року, дає підстави констатувати її ймовірну смерть. При цьому, заявник не зазначив у заяві та судовому засіданні будь-яких обставин, що загрожували смертю ОСОБА_3 , або обставин, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Суд вказує, що оголошення особи померлою проводиться судом у порядку, аналогічному порядку визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

При цьому слід враховувати, що підставою для оголошення особи померлою є обставини, які дають юридичну підставу суду припускати смерть такої особи.

Визнання фізичної особи померлою у випадках, коли така особа переховується від розшуку або про яку вірогідно відомо, що вона жива, але немає точних відомостей про її місце перебування, потребує достатніх та переконливих доказів для подальшої констатації наявності правових підстав для встановлення такого факту.

Суд констатує, що заявник не надав суду жодних доказів, що свідчать про те, що ОСОБА_3 дійсно може вважатися померлою.

Разом з тим, судом встановлено, що вказуючи про зникнення ОСОБА_3 наприкінці 2009 року (без зазначення точної чи приблизної дати), заявник звернувся до поліції лише 20.11.2024, тобто через 15 років, відомості за фактом зникнення ОСОБА_3 не були внесені до ЄРДР та вказана бездіяльність державних органів заявником не оскаржувалася. Суду не надано будь-яких доказів про те, що заявник як син зниклої ОСОБА_3 , вживав будь-який заходів щодо її розшуку. Доводи заявника щодо можливої смерті ОСОБА_3 зводяться лише до того, що вона відсутня за місцем реєстрації проживання та йому про неї нічого не відомо.

Натомість, як вбачається з довідки Криворізького РУП ГУНП від 10.04.2025 згідно обліків ІП «АРКАН» ДПС України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2009 році перетнула державний кордон у напрямку «виїзд» до «рф», на теперішній час зворотного перетину немає.

Суд зазначає, що згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Вільний вибір місця проживання чи перебування це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати (абз. 3 ст. 3 Закону).

Від`їзд до іншої країни шляхом перетину державного кордону України на заробітки або з іншою метою, зокрема на постійне місце проживання, не може бути підставою для визнання особи померлою.

Окрім того, у суду відсутні підтвердження щодо останнього відомого місця перебування та проживання ОСОБА_3 в іншій країні, заявником не надано доказів звернення щодо розшуку вказаної особи у цій країні та відомостей того, що встановити місце її перебування неможливо.

В даній справі відсутня як достовірна інформація, так і припущення, згідно яких судом можливим було б зробити висновок про смерть ОСОБА_3 . Заявник та його представник не вказують на жодні обставини, які могли б спричинити смерть ОСОБА_3 .

Подана на розгляд суду заява про визнання ОСОБА_3 померлою, не містить викладу жодних обставин, що загрожували б їй смертю, або обставин, що давали б підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Під час судового розгляду, жодна із цих обставин не підтверджується перед судом реальним фактом, або рядом подій які мали б в кінцевому результаті такі наслідки.

Відтак, аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, виходячи із системного тлумачення норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносин у контексті з`ясованих судом обставин справи, суд вважає, що заявник не надав суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 можливо оголосити померлою, а інші матеріали справи таких доказів не містять, а тому не доведені обставини, що давали б суду підставу припускати смерть цієї особи, або обставини, що загрожували смертю цій фізичній особі. Суд приходить до висновку, що за встановлених обставин, не вичерпано всі можливі заходи для одержання відомостей про місце перебування ОСОБА_3 , що в сукупності з даними щодо перетинання ОСОБА_3 кордону України, за відсутності даних про її повернення на територію України, відсутності достовірних даних про її зникнення після наприкінці 2009 року, не дає суду юридичних підстав для задоволення заяви про визнання ОСОБА_3 померлою.

Сам по собі факт не проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про її місце перебування у заявника, враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини, не є безумовною підставою для визнання такої особи померлою.

У зв`язку із чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_3 померлою.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст.16, 46 ЦК України, ст. ст. 4,13, 76-78, 81, 89, 263-265, 268, 273, 293, 305, 306 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , заінтересована особа: Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оголошення фізичної особи померлою відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 07 жовтня 2025 року.

Суддя В.В. Лященко

Присяжні П.Л. Хуторний

Н.В. Біла