Провадження №2/337/1499/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.,

за участю секретаря Коваленко В.С.,

представника позивача Вишнякова О.М.,

представника відповідача Доніної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа: Перша запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

09.05.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов вказаний позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Вишняков Д.О., до Запорізької міської ради, третя особа Перша запорізька державна нотаріальна контора, який позивачка мотивує тим, що вона з 19.04.2013 проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі до позивачки проживали її тітка - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дядько- ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті тітки ОСОБА_2 , позивачка на підставі заповіту набула право спільної часткової власності на 1/2 частину вказаної квартири.

За час проживання в квартирі вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє нею, несе тягар утримання квартири у повному обсязі, зокрема, вчасно оплачує всі комунальні послуги. Враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою, вважає за можливе визнати за нею право власності на квартиру за набувальною давністю.

Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 13.05.2025 у справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

23.05.2025 від представника відповідача Запорізької міської ради Кіпи О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку з тим, що обов`язкова умова набувальної давності щодо безтитульності володіння майном, а також добросовісність володіння позивачкою не доведені. Враховуючи, що в позовній заяві ОСОБА_1 визначає, що власниками зазначеного нерухомого майна були її тітка ОСОБА_2 та її дядько ОСОБА_3 , це свідчить про її обізнаність щодо співвласників цього майна. Позивачка стверджує, що вона є племінницею ОСОБА_3 , отже вона мала право звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті, але не скористалась своїм правом, а незаконно користувалась часткою, яка належала ОСОБА_3 , що суперечить умовам відкритості володіння. 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 має всі ознаки відумерлої спадщини.

10.06.2025 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вишнякова Д.О. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що дана судова справа містить ознаки добросовісності та безтитульності володіння позивачкою частиною спірного нерухомого майна. Факт обізнаності позивачки щодо попередніх власників майна жодним чином не впливає на застосування судом набувальної давності. Подання заяви про прийняття спадщини є правом позивачки, як будь-якої іншої особи. Водночас зазначає, що позивачка ОСОБА_1 подавала до нотаріальної контори вищезазначену заяву, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом, оскільки вона не має законних прав на частину квартири, що є предметом даної судової справи, а після своєї тітки позивачка отримала право власності на частину квартири не за законом, а за заповітом. В позовній заяві позивачка не стверджувала, що є племінницею когось з осіб, що були власниками квартири.

Також зазначає, що відповідач в даній справі по суті має номінальний процесуальний статус, оскільки згідно норм ЦПК позовна заява повинна містити матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, однак позивачка зазначає, що в даній категорії судових справ наявність безпосередніх вимог до відповідачів з приводу визнання права власності на нерухоме майно не є обов`язковою умовою, оскільки згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Вказує також, що позивачка не вимагає в позовній заяві стягнути судовий збір з відповідача.

Ухвалою суду 24.06.2025 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання позивача про виклик в судове засідання свідка.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Вишняков Д.О. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що позивачка за ступенем споріднення не могла прийняти спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який заповіту не залишив. При цьому він помер через місяць після смерті ОСОБА_2 , право власності на частку квартири на нього не було оформлено. Просив позов задовольнити, судові витрати залишити за позивачкою.

Представник відповідача - Доніна Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що відповідач не був обізнаний про відкриття спадщини у вигляді 1/2 частки спірної квартири після смерті ОСОБА_3 та відсутність спадкоємців, тому Запорізька міська рада не зверталась до суду із заявою про визнання цієї спадщини відумерлою.

Представник третьої особи Першої запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судового розгляду третя особа була повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу «Судової повістки про виклик до суду …» в його електронний кабінет. Пояснень на позов, будь-яких заяв, клопотань від третьої особи до суду не надходило.

Суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність третьої особи.

Суд, вислухавши представників сторін, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_2 , 1940 р.н., та ОСОБА_3 , 1941 р.н., з 04.05.1963 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 04.05.1963 (арк.25).

20.07.1974 виконавчим комітетом Запорізької міської ради депутатів трудящих ОСОБА_2 було видано ордер №649 серії А-ІІ ЖСК на сім`ю з 2-х осіб на право заселення у квартиру АДРЕСА_2 (арк.21).

Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого 25.10.1995 Запорізьким бюро технічної інвентаризації, кооперативна квартира АДРЕСА_2 у ЖБК «Комунальник-11» зареєстрована за ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі довідки, виданої ЖБК «Комунальник-11» 25.09.1995 №9, про що записано в реєстрову книгу №200 за реєстровим №35602 (арк. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області від 20.04.2012 (арк.17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (арк.18).

20.04.2012 та 02.05.2012 ФОП ОСОБА_4 видані накладні №193 та №206 (відповідно) про отримання від ОСОБА_1 коштів за надання ритуальних послуг (арк.19,20).

27.03.2013 державним нотаріусом Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 , на 1/2 частку у спадщині, яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий номер №1-260. Також у цьому свідоцтві зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку вищезазначеного спадкового майна ОСОБА_3 не видано (арк.26).

27.03.2013 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1 (арк.16).

З 19.04.2013 ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає у квартирі АДРЕСА_2 , про що свідчать дані, які містяться у її паспорті громадянина України, копія якого міститься у матеріалах справи (арк.10-14).

Відповідно до довідки про здійснення платежів АТ КБ «ПриватБанк» від 11.04.2025 та копій дублікатів чеків АТ КБ «ПриватБанк», які датовані 2020, 2021 роками, ОСОБА_1 , здійснювала платежі у 2015, 2020, 2021 та 2025 роках за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 (арк.52-67)

Також судом встановлено, що Запорізькою міською радою як органом місцевого самоврядування процедура визнання спадщини ОСОБА_3 (частини спадщини - 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 ) відумерлою відповідно до ст. 1277 ЦК України на час розгляду справи судом не ініціювалося.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він проживає в будинку АДРЕСА_3 з 1977 року, а з 11.07.2021 є головою правління ЖБК 218 «Коменальник-11», яке створено у цьому будинку, та приблизно з цього часу він знає позивачку ОСОБА_1 , яка постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Водночас повідомив, що до повноважень голови правління ЖБК не входить питання щодо правових підстав проживання осіб у квартирах будинку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, визначені у ст. 344 ЦК України.

Так, ч. 1 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правові висновки про особливості набуття права власності на майно у такий спосіб, як набувальна давність, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17.

Так, виникнення права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності.

Добросовісність означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанови Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 214/3083/18, від 28.07.2025 у справі № 127/30505/21).

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Як встановлено судом, право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_2 25.10.1995 було оформлене на ім`я ОСОБА_2 на підставі довідки ЖБК «Комунальник-11» від 25.09.1995. Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.05.1963.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, чинного на час видачі ордера на спірну квартиру та повної сплати пайових внесків за кооперативну квартиру, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно з ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» № 697-XII від 07.02.1991 (втратив чинність з 20.06.2007) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

При цьому, відповідно до п.3 постанови Верховної Ради України від 26.03.1991 «Про порядок введення в дію Закону України «Про власність», положення ст.15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року (дата введення в дію Закону України «Про власність»).

Статтею 16 Закону України «Про власність» також передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Отже, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що квартира АДРЕСА_2 була спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 , оскільки придбана шляхом її викупу в ЖБК «Комунальник-11» у період з 1974 по 1995 рік, тобто в період зареєстровано шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , незалежно від того, на кого було оформлено право власності і хто був членом кооперативу. При цьому, суд враховує, що частки подружжя в спільному майні є рівними, тобто кожному належало по 1/2 частині вказаного майна.

Докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, суду не надані.

Як встановлено судом ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_3 . -02.05.2012.

Після смерті ОСОБА_2 1/2 частку спірної квартири за заповітом успадкувала позивачка ОСОБА_1 . Право власності на вказану частку квартири зареєстровано за нею 27.03.2013, а в 19.04.2013 позивачка зареєструвала у вказаній квартирі своє місце проживання.

Як зазначає позивачка ОСОБА_1 у позові, з 2013 року вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє усією квартирою АДРЕСА_2 , самостійно несе тягар утримання квартири, що є підставою для визнання за нею права власності на іншу 1/2 частку квартири за набувальною давністю.

Під час судового розгляду даної справи представник позивачки також стверджував, що позивачка ОСОБА_1 не могла прийняти спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 через відсутність необхідного ступеня споріднення. Також зазначив, що позивачка зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 та їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом, проте докази, на підтвердження вказаних обставин, в матеріалах справи відсутні.

Водночас такі твердження свідчать про те, що позивач володіла усією квартирою після отриманням права власності на 1/2 частку цієї квартири за заповітом після смерті ОСОБА_2 та була обізнана, що власником іншої 1/2 частки квартири за життя був ОСОБА_3 .

Як вже зазначалось, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

В постанові Верховного Суду від 13.04.2022 у справі № 740/3305/20 також зазначено, що сам по собі факт користування позивачем будинком та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що ОСОБА_3 за життя відмовлявся від належної йому частки квартири, а також, що 1/2 частка квартири, право власності на яку просить визнати позивачка за набувальною давністю, не успадкована після смерті ОСОБА_3 іншими особами. Позивачкою не надані докази заведення/не заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , відсутність спадкоємців за законом та/або за заповітом після його смерті, а також про те, що після його смерті не видавались свідоцтва про право на спадщину за законом та/або за заповітом. Клопотань про витребування таких доказів стороною позивача не заявлялось.

Крім того, згідно зі ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Зазначене свідчить, що позивачка ОСОБА_1 була обізнана або ж повинна була знати про наявність у органа місцевого самоврядування права претендувати на спірну частину квартири у разі відсутності спадкоємців, знала, що заволоділа чужим майном, тому її володіння всією квартирою не призводить до набуття права власності на спірну частку незалежно від тривалості такого володіння.

Відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після померлого ОСОБА_3 не надавали позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що володіння позивачкою 1/2 частиною квартири, яка належала за життя ОСОБА_3 , є добросовісним.

Відсутність такої ознаки, як добросовісність заволодіння особою чужим майном, в контексті приписів ст.344 ЦК України, виключає можливість визнання права власності за вказаною особою на дане майно, за набувальною давністю.

Вирішуючи спір, суд встановивши фактичні обставини справи, прийшов до висновку, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю на спірну частку квартири, у зв`язку з чим у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа: Перша запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності за набувальною давністю відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторін:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресю: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Запорізька міська рада, , місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.206;

третя особа: Перша запорізька державна нотаріальна контора, , місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд.3-в.

Суддя М.В. Сидорова