Провадження № 2/641/1016/2025 Справа № 641/8070/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Онупко М.Ю.,

за участю секретаря Кисіль О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Слобідський відділ ГУ ДМС у Харківській області, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Слобідський відділ ГУ ДМС у Харківській області, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй, її чоловікові ОСОБА_4 , їх доньці ОСОБА_5 та онуці ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1 . Станом на теперішній час у вищезазначеній квартирі вона проживає з чоловіком у двох, однак у квартирі залишаються також зареєстрованими крім них, її донька та онука.

Крім того вказала, що донька та онука жодного дня не проживали у квартирі з 2006 року, а в лютому 2022 року виїхала з України до Чехії, та по теперішній час не повернулися, та не планують повертатися. Донька та онука з позивачем не спілкуються, на її спроби домовитися про добровільне зняття їх з реєстрації місця проживання у квартирі, з метою меншої оплати за житлово-комунальні послуги, не відповідають. У зв`язку з наведеним будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачами щодо користування квартирою не досягнуто. У вказаному житловому приміщенні вона з чоловіком проживає у двох, весь тягар по сплаті житлово-комунальних послуг покладено на них. Відповідачі не беруть участі у витратах на утримання квартири, її ремонті, не сплачують комунальні послуги. У зв?язку з тим, що відповідачі зареєстровані у спірній квартирі позивач не має можливості оформити житлову субсидію. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідачі не бажають.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Окрім того ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 30.04.2025 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі № 641/8070/24 та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в редакції уточненої позовної заяви в повному обсязі, та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позов до суду не надали.

Представник третьої особи Слобідського відділ ГУ ДМС у Харківській області до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради Гупал Н.О. до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу за його відсутності.

В наданих до суду письмових поясненнях зазначила, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Законодавством визначені підстави для зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи, серед яких є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Проте, відповідно до ч. 12 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) співвласника житла за заявою іншого співвласника цього житла не здійснюється.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 22.09.2006 № 3-06-268601, доданого позивачем до позовної заяви, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Рішенням Харківської міської ради № 12/15 від 20.11.2015 вулицю Кірова в м. Харкові перейменовано на вулицю Молочна.

Зазначила, що позовні вимоги щодо визнання співвласників житла такими, що втратили право користування цим житлом та зняття з реєстрації місця проживання співвласників житла за заявою іншого співвласника є безпідставними, такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.09.2006 року реєстраційний № 3-06-268601 виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради Харенко Наталія Вікторівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі спільної сумісної власності. Квартира АДРЕСА_2 зареєстрована у міському бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 14.11.2024 року місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані такі особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що він знайомий з позивачем з 2019 року, оскільки робив ремонт у її квартирі. Позивач мешкає в квартирі АДРЕСА_3 , точної адреси проживання позивача він не пам`ятає.

Крім того пояснив, що після того, як він вдруге зробив ремонт у кватирі позивача, то вони почали спілкуватися частіше, а саме близько 1-2 разів на тиждень. Під час здійснення ремонту та спілкування з позивачем він жодного разу не бачив її доньки та онуки. Зі слів позивача та її чоловіка йому відомо, що донька добровільно не надає матеріальної допомоги, а на їх прохання про надання допомоги відмовляє. Також вказав, що був випадок, коли він надавав позивачу грошові кошти в борг, для сплати за комунальні послуги.

За правилами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК України).

За змістом ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Судом встановлено, що спірна квартира належить власникам на праві спільної сумісної власності, в тому числі і відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому вони не можуть бути визнані такими, що втратили право користування указаним житлом відповідно до положень статей 319, 321 ЦК України.

Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то позбавлення права користування квартирою осіб, які є її співвласником, суперечить нормам чинного законодавства.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З приводу позовних вимог позивача ОСОБА_1 про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд зазначає, що вказані позовні вимоги є похідними від позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому оскільки первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню, то і похідні вимоги також задоволенню не підлягають.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації місця проживання не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Слобідський відділ ГУ ДМС у Харківській області, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.Ю.Онупко