Справа № 163/386/25
Провадження № 2/163/177/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник ТОВ «Споживчий центр» просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 20520,00 грн заборгованості за кредитним договором № 02.03.2024-100002759 від 02.03.2024.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 02.03.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 02.03.2024-100002759, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит в розмірі 12000,00 грн строком на 56 днів під проценти за ставкою 1% за день, сплатою комісії в розмірі 15% від суми кредиту, що дорівнює 1800,00 грн. Кредит надано шляхом перерахування позичальнику коштів на реквізити його електронного платіжного засобу 5169-36ХХ-ХХХХ-8647. ТОВ «Споживчий центр», надавши відповідачу кредитні кошти, свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 20520,00 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 12000,00 грн, по процентам - 6720,00 грн, комісії - 1800,00 грн, чим порушуються права та інтереси позивача.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 25 лютого 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторонам визначені строки для подання заяв по суті спору у формі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Смоляр Є.І. подали відзиви на позовну заяву про невизнання позову.

Відповідач у відзиві зазначив, що кредитного договору з позивачем не укладав та взагалі ніколи не звертався ні до якої банківської установи з проханням про надання кредиту і, відповідно, жодних кредитів ніколи не отримував. З липня 2023 року по даний час працює на ПАТ «Володимир-Волинська птахофабрика (нині ТОВ «Луцька аграрна компанія», де постійно отримував і отримує пристойну заробітну плату. Не одружений, тому отримуваного доходу в повній мірі вистачає для забезпечення усіх життєво необхідних потреб. Про дану справу за кредитним договором № 02.03.2024-100002759 від 02.03.2024 дізнався з ухвали суду від 25.02.2025 та, оскільки кредиту не брав, 06 березня 2025 року звернувся до Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За фактом вчинення шахрайських дій відкрите кримінальне провадження № 0000206 за ч.4 ст.190 КК України. Стверджує, що кредитний договір ним не укладався; номером телефону, з якого підтверджувався його підпис на отримання кредиту, не володіє; має лише один номер телефону НОМЕР_1 , яким постійно користується; зазначений у договорі картковий рахунок йому не належить.

Представник відповідача у відзиві, окрім вищенаведених доводів, звернула увагу на те, що зазначена у кредитному договорі адреса відповідача ( АДРЕСА_1 ) не відповідає дійсній адресі останнього ( АДРЕСА_1 ).

Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначив, що кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, який він отримав через смс-повідомлення на номер телефону НОМЕР_2 , який був вказаний при його ідентифікації на сайті. Щодо наявності у боржника відповідного рахунку вказав, що у ОСОБА_2 в особистому кабінеті зареєстрований картковий рахунок НОМЕР_3 . Між ТОВ «Споживчий центр» та АТ КБ «Приватбанк» 01.11.2020 укладено договір № 4507 про надання послуг в системі LiqPay, однією із складовий предмета якого є «Масові виплати». Це один із методів оплати в системі LiqPay, суть якого полягає в здійсненні переказів грошових коштів від клієнта (позивача) на поточні або карткові рахунки юридичних осіб, фізичних осіб та/або фізичних осіб підприємців на підставі одного платіжного доручення та реєстру отримувачів або через виклики системного інтерфейсу. З огляду на зазначене, просив витребувати в АТ КБ «Приватбанк» інформацію про те, чи імітувалась (видавалась) банківська картка № НОМЕР_3 на ім`я відповідача ОСОБА_1 , а також про рух коштів по зазначеній картці за 02.03.2024.

Ухвалою суду від 27 березня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Сторони в судове засідання 24 вересня 2025 року не з`явились.

Представник позивача у відповіді на відзив просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його та його представника відсутності, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки кредитних коштів у позивача не брав і не є стороною кредитного договору № 02.03.2024-100002759 від 02.03.2024.

За змістом ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення у цій справі є 02 жовтня 2025 року тобто, дата складення повного судового рішення.

Із наданих позивачем доказів встановлено таке.

02.03.2024 ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» уклали кредитний договір № 02.03.2024-100002759, який складається із пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), заявки ОСОБА_1 на укладення кредитного договору (кредитної лінії), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії) та додатка до кредитного договору.

Підписання договору зі сторони особи ОСОБА_1 здійснювалось з використанням одноразового ідентифікатора «Е128», надісланого кредитодавцем смс-повідомленням на фінансовий номер .

Договір укладений на таких умовах: сума кредиту 12000 грн, які підлягають перерахуванню на електронний платіжний засіб позичальника 5169-36ХХ-ХХХХ-8647. Строк, на який надається кредит - 56 днів з дня його надання. Дата повернення кредиту 26.04.2024. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 1% за один день. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та становить 1800,00 грн.

Перерахування кредитних коштів в сумі 12000,00 грн за кредитним договором № 02.03.2024-100002759 на банківську картку НОМЕР_4 підтверджується сформованою АТ КБ «Приватбанк» в системі в системі LiqPay квитанцією № від 02.03.2024.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість за цим кредитним договором становить 20520,00 грн, з яких: 12000,00 грн основний борг, 6720,00 грн проценти, 1800,00 грн комісія.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10562 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України від 03.09.2015 № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675-VIII).

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону № 675-VIII електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; … технічні засоби ідентифікації сторони; …

Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону № 675-VIII одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно із ч.1 ст.14 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація здійснюється з використанням засобів електронної ідентифікації та процедури автентифікації відповідно до схем електронної ідентифікації.

Відповідно до ч.2 ст.14 14 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» відповідність засобів електронної ідентифікації (крім засобів, визначених абзацом першим частини третьої статті 15 цього Закону) низькому, середньому або високому рівню довіри визначається за результатами проведення процедур оцінки відповідності з урахуванням частини четвертої статті 15 цього Закону, а також відповідно до вимог Закону України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності".

У частинах 1, 2, 3 ст.15 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Схеми електронної ідентифікації повинні забезпечувати низький, середній та/або високий рівні довіри до засобів електронної ідентифікації, що видаються в рамках відповідних схем електронної ідентифікації.

Низький, середній та високий рівні довіри до засобів електронної ідентифікації повинні відповідати таким критеріям:

низький рівень довіри до засобів електронної ідентифікації стосується засобу електронної ідентифікації в контексті схеми електронної ідентифікації, який забезпечує обмежений ступінь довіри до заявлених або стверджуваних ідентифікаційних даних особи та описується з посиланням на пов`язані з ним технічні специфікації, стандарти і процедури, включаючи технічні засоби контролю, призначенням яких є зниження ризику неправомірного використання чи підміни ідентифікаційних даних;

середній рівень довіри до засобів електронної ідентифікації стосується засобу електронної ідентифікації в контексті схеми електронної ідентифікації, який забезпечує суттєвий ступінь довіри до заявлених або стверджуваних ідентифікаційних даних особи та описується з посиланням на пов`язані з ним технічні специфікації, стандарти і процедури, включаючи технічні засоби контролю, призначенням яких є істотне зниження ризику неправомірного використання чи підміни ідентифікаційних даних;

високий рівень довіри до засобів електронної ідентифікації стосується засобу електронної ідентифікації в контексті схеми електронної ідентифікації, який забезпечує вищий ступінь довіри до заявлених або стверджуваних ідентифікаційних даних особи, ніж засіб електронної ідентифікації з середнім рівнем довіри, та описується з посиланням на пов`язані з ним технічні специфікації, стандарти і процедури, включаючи технічні засоби контролю, призначенням яких є запобігання неправомірному використанню чи підміні ідентифікаційних даних.

Використання кваліфікованих електронних підписів та печаток забезпечує високий рівень довіри до засобів електронної ідентифікації, з використанням яких створюються такі електронні підписи та печатки, а також до схем електронної ідентифікації, в рамках яких видаються відповідні засоби електронної ідентифікації.

Відповідач ОСОБА_1 категорично заперечує укладення із ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору № 02.03.2024-100002759 від 02.03.2024, зазначаючи, що цей договір не підписував, кредитних коштів не отримував, номер телефону НОМЕР_2 та картковий рахунок № НОМЕР_3 йому не належить. Крім цього, він має іншу зареєстровану адресу, а ніж зазначена у кредитному договорі.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що позичальником ОСОБА_1 під час укладення договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку.

Під час ідентифікації позичальника з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.

За результатами ідентифікації встановлено зареєстровану адресу місця проживання позичальника: АДРЕСА_2 .

З досліджених доказів встановлено, що у заявці кредитного договору № 02.03.2024-100002759 адресою місця проживання позичальника зазначено: АДРЕСА_1 ; реквізити платіжного засобу для надання коштів: 5169-36ХХ-ХХХХ-8647.

Як вказано вище, за результатами ідентифікації позичальника через систему BankID Національного банку позивачем встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позичальника є: АДРЕСА_1 .

Проте, за даними Єдиного державного демографічного реєстру та інформацією відділу ЦНАП виконавчого комітету Любомльської міської ради від 17.02.2025 № 733 відповідач ОСОБА_1 з 24.12.2023 зареєстрований по АДРЕСА_3 .

Така розбіжність в адресі місця проживання відповідача дає підстави вважати про низький рівень довіри до засобів електронної ідентифікації в розумінні ст.15 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Перерахування позивачем кредитних коштів на рахунок банківської картки НОМЕР_4 доводиться квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № від 02.03.2024, яка сформована в системі в системі LiqPay.

Однак, зі змісту цієї квитанції неможливо ідентифікувати особу, на користь якої здійснено перерахування кредитних коштів в сумі 12000,00 грн. У квитанції не зазначений повний номер рахунку отримувача, не відображено ПІБ та РНОКПП отримувача, що унеможливлює ідентифікацію відповідача як власника банківської картки та отримувача перерахованих коштів.

Згідно із п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За клопотанням представника позивача ухвалою від 13 травня 2025 року суд витребував у АТ КБ «Приватбанк» інформацію про те, чи емітувалась (відкривалась) банківська картка № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), а також виписку про рух коштів за указаною карткою за період з 01 березня 2024 року по 01 квітня 2024 року.

На виконання цієї ухвали АТ КБ «Приватбанк» надав відповідь від 29.05.2025 №20.1.0.0.0/7-250527/76512 про те, що на ім`я ОСОБА_1 не емітовано карту № НОМЕР_3 . Іншу інформацію не надано, оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за клієнтом ОСОБА_1 .

Отже, сама по собі сформована платіжним сервісом «Приватбанк» системою LiqРay квитанція не є належним та достатнім доказом на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів.

В той же час, наданою АТ КБ «Приватбанк» інформацією спростовано належність картки № НОМЕР_3 відповідачу ОСОБА_1 .

Інших документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, суду не надано.

Відтак, зазначене у своїй сукупності не доводить виникнення та існування між кредитором та відповідачем кредитних правовідносин за договором № 02.03.2024-100002759 від 02.03.2024.

Крім цього, суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі звернувся до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо нього, а саме вчинення шахрайських дій із використанням його персональних даних.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000206 від 07.03.2025 вбачається, що ОСОБА_1 06 березня 2025 року звернувся до Володи-мирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме, що 02.03.2024 невідома особа відкрила на його ім`я кредит у фінансовій установі «Швидко гроші» в сумі 12000 грн, про що він дізнався лише 25.02.2025 з ухвали Любомльського районного суду Волинської області про відкриття провадження щодо заборгованості в сумі 20520 грн. Попередня кваліфікація кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України.

Відповідач також зазначає, що працює та має достатній дохід для задоволення своїх потреб.

Отримання відповідачем доходу підтверджується довідкою форми ОК-5 від 10.03.2025, згідно з якою дохід відповідача у 2024 році склав 249801,59 грн, в січні 2025 року 21738,40 грн.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК України керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Вимогами цивільного процесуального законодавства передбачено, що суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав та, що їх порушив саме визначений за позовом відповідач; якими доказами це підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У свою чергу, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на існуванні яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має це усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, на підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами існування обставин, на які він покликається в обґрунтування заявлених позовних вимог до відповідача, тому вважає позов до відповідача необґрунтованим та безпідставним, тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи прийняте по суті заявлених вимог рішення, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 02.03.2024-100002759 від 02.03.2024 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач - ТОВ «Споживчий центр»; місце знаходження - вулиця Саксаганського, 133-А, місто Київ; ;

відповідач ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Головуючий : суддя О.С.Павлусь