ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року місто Київ

Справа № 372/3496/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12185/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 серпня 2022 року (ухвалено у складі судді Кравченко М.В.)

у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, правонаступником прав та обов`язків якої є Українська міська рада Обухівського району Київської області, до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , треті особи: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року прокурор в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - Київська ОДА), правонаступником прав та обов`язків якої є Українська міська рада Обухівського району Київської області (далі - Українська міська рада), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_39 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , в якому посилався на порушення законодавства під час виділення та зміни цільового призначення земельних ділянок, які розташовані на землях водного фонду у межах прибережної захисної смуги річки Дніпро.

Позов обґрунтовано тим, що в межах прокурорської перевірки та судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено неправомірність виділення земельних ділянок із земель державної власності.

Зокрема, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року у справі № 372/436/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, частково задоволено позов заступника Генерального прокурора України, поновлено заступнику Генерального прокурора України строк позовної давності. Визнано протиправними та скасовано розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області (далі - Обухівська РДА):

від 26 серпня 2008 року № 1356 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 20-м громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради» (далі - розпорядження № 1356);

від 15 березня 2011 року № 274 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки 9-ти громадянам з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Української міської ради» (далі - розпорядження № 274).

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку стосовно земельних ділянок на території Української міської ради Обухівського району Київської області:

від 08 жовтня 2009 року серії ЯЖ № 460564, виданий ОСОБА_49 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0004, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 9;

від 08 жовтня 2009 року серії ЯЖ № 460563, виданий ОСОБА_50 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0003, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1;

від 23 лютого 2009 року серії ЯЖ № 460562, виданий ОСОБА_23 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0002, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31;

від 23 лютого 2009 року серії ЯЖ № 460561, виданий ОСОБА_25 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0001, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 37;

від 08 жовтня 2009 року серії ЯЖ № 460565, виданий ОСОБА_24 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0005, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0;

від 23 лютого 2009 року серії ЯЖ № 460570, виданий ОСОБА_21 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0010, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 35;

від 23 лютого 2009 року серії ЯЖ № 460566, виданий ОСОБА_22 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0006, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 33;

від 23 лютого 2009 року серії ЯЖ № 460572, виданий ОСОБА_51 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0001, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 37;

від 23 лютого 2009 року серії ЯЖ № 460574, виданий ОСОБА_52 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0006, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 27;

від 23 лютого 2009 року серії ЯЖ № 460571, виданий ОСОБА_53 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0003, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 32;

від 23 лютого 2009 року серії ЯЖ № 460573, виданий ОСОБА_46 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0005, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 36;

виданий ОСОБА_54 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0007;

виданий ОСОБА_12 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0009;

виданий ОСОБА_29 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0008;

виданий ОСОБА_9 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0010;

виданий ОСОБА_55 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:072:0045;

виданий ОСОБА_26 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0007;

виданий ОСОБА_28 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0008;

виданий ОСОБА_27 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0009;

від 23 лютого 2009 року серії ЯЖ № 460579, виданий ОСОБА_56 щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0011;

від 05 травня 2011 року серії ЯЛ № 987493, виданий ОСОБА_13 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:038:0012, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00412;

від 05 травня 2011 року серії ЯЛ № 987495, виданий ОСОБА_14 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:038:0013, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00409;

від 05 травня 2011 року серії ЯЛ № 987496, виданий ОСОБА_16 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:038:0014, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00410;

від 05 травня 2011 року серії ЯЛ № 987497, виданий ОСОБА_7 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:038:0015, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00411;

від 05 травня 2011 року серії ЯЛ № 987498, виданий ОСОБА_15 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:038:0016, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00408;

від 05 травня 2011 року серії ЯЛ № 987493, виданий ОСОБА_13 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:038:0012, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00412;

від 05 травня 2011 року серії ЯЛ № 987499, виданий ОСОБА_19 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:038:0017, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00407;

від 05 травня 2011 року серії ЯЛ № 987500, виданий ОСОБА_8 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:038:0018, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00406;

від 05 травня 2011 року серії ЯЛ № 973451, виданий ОСОБА_17 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:038:0019, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00405;

від 05 травня 2011 року серії ЯЛ № 973452, виданий ОСОБА_18 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:038:0020, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00404 (далі - державні акти у справі № 372/436/15-ц).

У справі № 372/436/15-ц встановлено, що спірні земельні ділянки належали до категорії земель водного фонду із обмеженим режимом використання, які перебувають під особливою охороною держави, передання яких у приватну власність заборонено законом, тому розпорядження Обухівської РДА щодо передання ділянок у власність фізичних осіб та видання їм державних актів суперечить вимогам закону.

Крім того, суди встановили, що первинні власники: ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , ОСОБА_29 особисто з клопотаннями до Обухівської РДА про надання їм у власність земельних ділянок на території району не звертались.

Крім того, землевпорядна документація щодо надання земельних ділянок двадцятьом громадянам в Обухівському районі не погоджена Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Київській області.

Надалі прокурор установив, що після набрання законної сили судовим рішенням у справі № 372/436/15-ц до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки за новими власниками, а саме:

за ОСОБА_3 16 березня 2016 року зареєстровано земельні ділянки із кадастровими номерами :04:037:0007, :04:037:0009 та :04:037:0008 на підставі договорів купівлі-продажу від 29 грудня 2010 року за № № 4403, 4396, 4389;

за ОСОБА_18 18 березня 2016 року зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0020 на підставі дубліката договору дарування від 16 березня 2016 року за № 129;

за ОСОБА_10 17 березня 2016 року зареєстровано земельні ділянки з кадастровими номерами :04:038:0008, :04:038:0007, :04:072:0045 на підставі дублікатів договорів дарування від 14 березня 2016 року за № № 116, 122;

за ОСОБА_57 26 травня 2016 року зареєстровано земельні ділянки з кадастровими номерами :04:037:0001, :04:037:0002, :04:037:0005, :04:037:0006, :04:037:0010 на підставі дублікатів договорів дарування від 21 квітня 2016 року за № № 228, 225, 231, 222, 216;

за ОСОБА_1 23 лютого 2016 року зареєстровано земельні ділянки з кадастровими номерами :04:037:0003 та :04:037:0004 на підставі договорів купівлі-продажу від 23 лютого 2016 року за № № 118, 121, які надалі передано в оренду ОСОБА_20 згідно з договорами оренди від 29 березня 2016 року;

за ОСОБА_11 14 липня 2016 року зареєстровано земельні ділянки з кадастровими номерами :04:038:0005, :04:038:0004, :04:038:0003 та :04:038:0006 на підставі дублікатів договорів дарування від 14 червня 2010 року за № № 2416, 412, 403, 2423.

Крім того, 29 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_20 укладено договори оренди земельних ділянок площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0003 та площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0004.

Посилаючись на незаконне виділення земельних ділянок фізичним особам у власність, чим порушено інтереси держави, вимоги статті 153 ЗК України, статті 388 ЦК України, просив витребувати на користь держави в особі Київської ОДА з чужого незаконного володіння:

ОСОБА_3 земельні ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0007, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0009, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0008;

ОСОБА_10 земельні ділянки площею 1,999 га з кадастровим номером :04:038:0008, площею 2,0001 га з кадастровим номером :04:038:0007, площею 2 га з кадастровим номером :04:072:0045;

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1,9999 га з кадастровим номером :04:037:0010;

ОСОБА_39 земельні ділянки площею 1,9999 га з кадастровим номером :04:037:0001, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0002, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0005, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0006;

ОСОБА_1 земельні ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0003, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0004;

ОСОБА_11 земельні ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0004, площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0003, площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0005, площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0006;

ОСОБА_12 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0009;

ОСОБА_9 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0010;

ОСОБА_58 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0011;

ОСОБА_18 земельну ділянку площею 0,2222 га з кадастровим номером :04:038:0020;

ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0012;

ОСОБА_14 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0013;

ОСОБА_16 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0014;

ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0015;

ОСОБА_15 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0016;

ОСОБА_19 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0017;

ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0018;

ОСОБА_17 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0019, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Визнати недійсними договори оренди землі від 29 березня 2016 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_20 , посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Чоботар С. І. щодо земельних ділянок площею 2 га кожна з кадастровими номерами :04:037:0003 та :04:037:0004.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Обухівський районний суд Київської області заочним рішення від 30 травня 2017 року позов задовольнив повністю.

Обухівський районний суд Київської області ухвалою від 05 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задовольнив, заочне рішення скасував, справу призначив до судового розгляду.

Обухівський районний суд Київської області рішенням від 24 серпня 2022 року позов задовольнив частково.

Витребував на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з чужого незаконного володіння:

- ОСОБА_3 земельні ділянки: площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0007, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0009, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0008;

- ОСОБА_10 земельні ділянки площею 1,999 га з кадастровим номером :04:038:0008, площею 2,0001 га з кадастровим номером :04:038:0007, площею 2 га з кадастровим номером :04:072:0045;

- ОСОБА_6 земельні ділянки площею 1,9999 га з кадастровим номером :04:037:0001, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0002, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0005, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0006;

- ОСОБА_1 земельні ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0003, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0004;

- ОСОБА_11 земельні ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0004, площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0003, площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0005, площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0006;

- ОСОБА_12 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0009;

- ОСОБА_9 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0010;

- ОСОБА_58 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0011;

- ОСОБА_18 земельну ділянку площею 0,2222 га з кадастровим номером :04:038:0020;

- ОСОБА_59 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0012;

- ОСОБА_14 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0013;

- ОСОБА_16 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0014;

- ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0015;

- ОСОБА_15 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0016;

- ОСОБА_19 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0017;

- ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0018;

- ОСОБА_17 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0019,

які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Визнав недійсними договори оренди від 29 березня 2016 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_20 , посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Чоботар С.І. щодо земельних ділянок площею по 2 га з кадастровими номерами :04:037:0003 та :04:037:0004.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Стягнув з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 на користь прокуратури Київської області судовий збір в розмірі по 293 грн 93 коп. з кожного.

Суд першої інстанції вважав встановленими судовим рішенням у справі № 372/436/15-ц та такими, що не підлягають доказуванню, обставини того, що саме із земель водного фонду всупереч вимогам чинного законодавства України згідно з розпорядженням № 1356 незаконно передано у власність громадянам, зокрема ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_50 , ОСОБА_49 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_53 , ОСОБА_51 , ОСОБА_46 , ОСОБА_52 , ОСОБА_54 , ОСОБА_60 , ОСОБА_29 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_56 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки, загальною площею 39,9971 га, в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, що є предметом позову у справі, що переглядається.

Надалі право власності на спірні земельні ділянки було зареєстровано за відповідачами на підставі цивільно-правових угод.

З огляду на встановлені порушення вимог земельного та водного законодавства, керуючись вимогами статей 387, 388 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про витребування земельних ділянок. Крім того, з огляду на встановлені порушення вимог земельного та водного законодавства, суд також вважав, що договори оренди землі від 29 березня 2016 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_20 , щодо земельних ділянок площею 2 га кожна з кадастровими номерами :04:037:0003, :04:037:0004, слід визнати недійсними з підстав їх невідповідності положенням статей 203, 215 ЦК України.

Місцевий суд оцінив надані прокурором окремі висновки експерта, листи уповноважених державних органів та інші матеріали кримінального провадження № 0000560, що містяться у матеріалах справи. Водночас наданий відповідачем висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 30 серпня 2021 року суд оцінив як необ`єктивний, необґрунтований і такий, що не може покладатись в основу судового рішення, оскільки під час проведення експертизи експерту надавались вибіркові матеріали, та висновок суперечить іншим належним та допустимим доказам у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з таким рішенням, 01 грудня 2022 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі та застосувати позовну давність, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Зазначав, що обставини, встановлені у справі № 372/3039/14-ц, не мають преюдиційного значення для ОСОБА_1 , який не був учасником цієї справи.

Прокурор належно не обґрунтував підстав для представництва інтересів держави.

Розглянувши справу за відсутності відповідачів та третіх осіб, суд першої інстанції порушив їх права на участь у судовому засіданні, право на захист та на доступ до правосуддя.

Оскаржуване рішення ухвалено суддею, якому неодноразово було заявлено обґрунтований відвід, а також існували обставини, за яких головуючий повинен був заявити самовідвід.

Суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань про витребування доказів, про виклик свідків.

Місцевий суд не надав правової оцінки поданому ОСОБА_1 висновку експерта та не надав оцінки добросовісності набуття ОСОБА_1 спірних земельних ділянок.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Заступник керівника Київської обласної прокуратури - Ігор Грабець у відзиві на апеляційну скаргу посилався на безпідставність її доводів, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Вказував, що в ході розгляду справи відповідачами не спростовано обставин щодо незаконності виділення фізичним особам земельних ділянок, які відносяться до земель водного фонду, встановлених зокрема рішенням суду, що набрало законної сили у справі № 372/3039/14.

Зазначав, що підставою для звернення до суду із даним позовом стало те, що після набрання законної сили судовим рішенням у справі 372/3039/14 прокурору стало відомо про перехід права власності на спірні земельні ділянки до відповідачів.

Звертав увагу апеляційного суду на правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 15.04.2020 у справі №373/1810/16, згідно із яким: «право власності на майно, яке було передане за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі і добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна…».

Вказував на доведення прокурором обставин щодо належного повідомлення Київської обласної державної адміністрації про намір Київської обласної прокуратури щодо вжиття заходів представницького характеру і інтересах держави в особі даного органу, зокрема листом від 18.11.2016 №05/1-3637.

Заперечував також щодо доводів апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку позовної давності посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, та вказуючи на те, що в цих правовідносинах, строки позовної давності не застосовуються.

Інших відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному положеннями статті 360 ЦПК України, не надійшло.

Рух справи в судах апеляційної та касаційної інстанції

Київський апеляційний суд переглянув справу лише в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 .

Київський апеляційний суд постановою від 24 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , залишив без задоволення, рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 серпня 2022 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині та зазначив, що обставини віднесення спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :04:037:0003, :04:037:0004 до категорії земель водного фонду не підлягають доказуванню у цій справі, оскільки встановлені судовим рішенням у справі № 372/3039/14-ц, яке набрало законної сили.

Суд апеляційної інстанції керувався тим, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Апеляційний суд також керувався тим, що строк позовної давності не сплив, зокрема в частині вимог до ОСОБА_1 , оскільки позов пред`явлено в інтересах Київської ОДА щодо порушення її прав ОСОБА_1 у результаті укладання 23 лютого 2016 року договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Верховний Суд постановою від 30 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рохманов С.І., задовольнив частково, постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року у частині вирішення позовних вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської ОДА до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок скасував, справу в цій частині направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

До Київського апеляційного суду справа надійшла 23 травня 2025 року.

Київський апеляційний суд ухвалою від 02 червня 2025 року призначив справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Київський апеляційний суд ухвалою від 24 червня 2025 року, з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 27 червня 2025 року про виправлення описки, залучив Українську міську раду до участі у справі як правонаступника позивача - Київської ОДА.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Рохманов С.І. апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у ній. Звернув також увагу на прийняття Закону № 4292-ІХ щодо посилення захисту прав добросовісного набувача, відповідно до якого було внесено зміни, зокрема до ч. 3 ст. 388 ЦПК України, за якими територіальна громада не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, оскільки з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності (2008 рік) пройшло більше 10 років

Представник позивача - прокурор Лук`янчук А.В проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Розпорядженням № 1356 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області та передано їх єдиним масивом безоплатно для ведення особистого селянського господарства у власність двадцятьом громадянам, зокрема ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_50 , ОСОБА_49 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_53 , ОСОБА_51 , ОСОБА_46 , ОСОБА_52 , ОСОБА_54 , ОСОБА_60 , ОСОБА_29 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_56 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 .

На підставі вказаного розпорядження управління Державного агентства земельних ресурсів в Обухівському районі Київської області вказаним громадянам видало державні акти на земельні ділянки з такими кадастровими номерами:

:04:037:0004 ( ОСОБА_49 , площа 2 га, державний акт від 08 жовтня 2009 року, серія ЯЖ № 460564),

:04:037:0003 (ОСОБА_42, площа 2 га, державний акт від 08 жовтня 2009 року, серія ЯЖ № 460563);

:04:037:0002 ( ОСОБА_23 , площа 2 га, державний акт від 23 лютого 2009 року, серія ЯЖ № 460562);

:04:037:0001 (ОСОБА_25, площа 2 га, державний акт від 23 лютого 2009 року, серія ЯЖ № 460561);

:04:037:0005 ( ОСОБА_24 , площа 2 га, державний акт від 08 жовтня 2009 року, серія ЯЖ № 460565);

:04:037:0010 (ОСОБА_21, площа 2 га, державний акт від 23 лютого 2009 року, серія ЯЖ № 460570);

:04:037:0006 ( ОСОБА_22 , площа 2 га, державний акт від 23 лютого 2009 року, серія ЯЖ № 460566);

:04:038:0004 (ОСОБА_51, площа 2 га, державний акт від 23 лютого 2009 року, серія ЯЖ № 460572);

:04:038:0006 ( ОСОБА_47 , площа 2 га, державний акт від 23 лютого 2009 року, серія ЯЖ № 460574);

:04:038:0003 ( ОСОБА_44 , площа 2 га, державний акт від 23 лютого 2009 року, серія ЯЖ № 460571);

:04:038:0005 ( ОСОБА_46 , площа 2 га, державний акт від 23 лютого 2009 року, серія ЯЖ № 460573);

:04:038:0007 (площа 2 га, що належить на праві власності ОСОБА_54 );

:04:038:0009 (площа 2 га, що належить на праві власності ОСОБА_12 );

:04:038:0008 (площа 2 га, що належить на праві власності ОСОБА_29 );

:04:038:0010 (площа 2 га, що належить на праві власності ОСОБА_9 );

:04:072:0045 (площа 2 га, що належить на праві власності ОСОБА_60 );

:04:037:0007 (площа 2 га, що належить на праві власності ОСОБА_26 );

:04:037:0008 (площа 2 га, що належить на праві власності ОСОБА_28 );

:04:037:0009 (площа 2 га, що належить на праві власності ОСОБА_27 );

:04:038:0011 ( ОСОБА_41 , площа 2 га, державний акт від 23 лютого 2009 року, серія ЯЖ № 460579).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року у справі № 372/436/15-ц, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, позов прокурора задоволено частково, визнано протиправними та скасовано розпорядження № 1356 та № 274, визнано недійсними державні акти.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що спірні земельні ділянки належали до категорії земель водного фонду із обмеженим режимом використання, які перебувають під особливою охороною держави, передання яких у приватну власність заборонена законом, а тому оспорювані розпорядження Обухівської районної державної адміністрації щодо передання ділянок у власність фізичних осіб та видання їм державних актів суперечить вимогам закону.

Крім цього, суди установили , що первинні власники - ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , ОСОБА_29 - особисто із клопотанням до Обухівської РДА про надання їм у власність земельних ділянок на території району не зверталися.

У справі № 372/3039/14-ц встановлено, що землевпорядна документація щодо надання земельних ділянок громадянам в Обухівському районі не погоджена Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області, оскільки замовники не виконали умови, передбачені листом управління від 29 липня 2008 року № 06-13/4394/2, а саме: не винесено межі прибережно-захисної смуги р. Козинка в натурі; не розроблено якісної характеристики ґрунтового покриву; не складено акта технічного обстеження зелених насаджень тощо. Дніпровське басейнове управління водних ресурсів не погодило документацію, про що повідомило листом від 29 травня 2013 року № ІД/4-860.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:037:0003 та :04:037:0004 зареєстровано за ОСОБА_1 23 лютого 2016 року на підставі договорів купівлі-продажу від 23 лютого 2016 року за № № 118, 121.

ОСОБА_1 передав земельні ділянки з кадастровими номерами :04:037:0003 та :04:037:0004 в оренду ОСОБА_20 згідно з договорами оренди від 29 березня 2016 року.

Межі апеляційного перегляду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Верховний Суд повертаючи справу на новий апеляційний розгляд вказав, що апеляційний суд, встановивши мету позову прокурора за вимогами про витребування у ОСОБА_1 спірних земельних ділянок, має оцінити:

1) чи перекваліфікування позову за принципом jura novit curia («суд знає закони») з віндикаційного на негаторний порушує права сторін на справедливий суд;

2) чи за таких обставин буде враховано принцип змагальності та рівності сторін;

3) чи потребуватиме нова кваліфікація указаних позовних вимог за таких умов додаткової аргументації своїх позицій від сторін з урахуванням висновків ЄСПЛ, викладених у рішенні від 14 квітня 2021 року у справі «Гусєв проти України».

При цьому, Верховний Суд указав, що апеляційний суд, правильно дійшовши висновку про належність спірних земельних ділянок до земель водного фонду, повинен встановити дійсну мету звернення прокурора з позовом і ефективний спосіб захисту прав держави з відповідною оцінкою втручання у право ОСОБА_1 на майно та урахувати положення Закону № 1423-ХІ.

З урахуванням викладеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення позовних вимог прокурора до ОСОБА_1 про витребування спірних земельних ділянок на користь держави та з урахуванням тих меж, що окреслені Верховним Судом, оскільки усі інші доводи апеляційної скарги були предметом апеляційного та касаційного перегляду, і їх Верховний Суд відхилив (погодився із їх відхиленням).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу та представника позивача, переглянувши справу в означених межах апеляційного перегляду, дослідивши матеріали справи й перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог прокурора до ОСОБА_1 про витребування спірних земельних ділянок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо мети позову прокурора за вимогами про витребування у ОСОБА_1 спірних земельних ділянок

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. mutatis mutandis постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55).

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорювання та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункти 63, 89), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (пункт 119), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.6), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц та від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 зазначено, що в кожній справі за змістом обґрунтування позову та наданих позивачем пояснень суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах сформульованих ним позовних вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

Прокурор 19 грудня 2016 року пред`явив позов, зокрема, про витребування у ОСОБА_1 земельних ділянок площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0003 та з кадастровим номером :04:037:0004. Тобто віндикаційний позов.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння з метою повернення об`єкта права власності у володіння власника (забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений).

Такий позов подається «неволодіючим» власником до «володіючого невласника», тобто особою, якій на певній правовій підставі (право власності, оренди, господарського відання чи оперативного управління) належить майно, до особи, яка без відповідних правових підстав (незаконного) фактично володіє таким майном.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 653/1096/16-ц указано, що для володіння рухомим майном важливо встановити факт фізичного утримання речі. Володіння нерухомим майном може бути підтверджене фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Іншим способом захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Тобто негаторний позов.

Негаторний позов - це вимога власника, який володіє річчю, про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження нею. Відповідно метою такого позову є усунення будь-яких перешкод для власника вільно здійснювати свої правомочності щодо свого майна.

Власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні та вимагає від відповідача припинити протиправні дії щодо свого майна, які не пов`язані із порушенням володіння.

Визначальним критерієм розмежування негаторного та відникаційного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор указував, що під час виділення та зміни цільового призначення спірних земельних ділянок було порушено приписи закону, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому земельні ділянки набуті ОСОБА_1 незаконно.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Перюдиційним рішенням у справі № 372/3039/14-ц встановлено, що вказані земельні ділянки належать до земель водного фонду із обмеженим режимом використання, які перебувають під особливою охороною держави, передання яких у приватну власність заборонена законом, а тому оспорювані розпорядження Обухівської районної державної адміністрації щодо передання ділянок у власність фізичних осіб та видання їм державних актів суперечать вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості врахування вказаного рішення як преюдиційного вже були предметом апеляційного перегляду, були відхилені та таке відхилення підтримане Верховним Судом, а тому колегією суддів повторно не описується.

Вирішуючи питання способу захисту порушеного права у спорах про повернення земельних ділянок водного фонду, які не є замкненими природними водоймами загальною площею до 3 га, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що керуючись тим, що з огляду на зовнішні, об`єктивні, явні і видимі природні ознаки таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ці ділянки належать до земель водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і перехід володіння, засвідчений державною реєстрацією права власності, є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду, яка не є замкненою природною водоймою загальною площею до 3 га, не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права приватної власності на таку ділянку з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21).

Колегія суддів установила, що за обставинами справи, що переглядається, мета позивача спрямована на усунення перешкод власникові (з урахуванням Закону № 1423-ХІ - територіальній громаді міста Українка), який не втратив володіння специфічним об`єктом цивільних відносин (земельною ділянкою водного фонду), у користуванні та розпорядженні цією ділянкою шляхом її «повернення» від ОСОБА_1 , який записаний в реєстрі як її власник.

Щодо можливості перекваліфікування позову за принципом jura novit curia («суд знає закони») з віндикаційного на негаторний без порушення права сторін на справедливий суд

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.58).

Верховний Суд в постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Важливість цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, у якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм».

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

З урахуванням викладеного, установивши, що мета позову спрямована на усунення перешкод територіальній громаді міста Українка, яка не втратила володіння земельною ділянкою внаслідок видання незаконного розпорядження Обухівської РДА, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від ОСОБА_1 , колегія суддів розглядає вимогу витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельних ділянок як вимогу про повернення цих земельних ділянок територіальній громаді міста Українка за правилами негаторного позову, а тому рішення про задоволення позовних вимог прокурора фактично відповідає приписам законодавства та меті, з якою звернувся позивач до суду, водночас потребує іншого викладу.

Аналогічні висновки також зроблені в Постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 554/10517/16-ц від 20 червня 2023 року.

Щодо порушення внаслідок таких дій суду права сторін, зокрема відповідача ОСОБА_1 , на справедливий суд, а також принципів змагальності та рівності сторін

Вирішуючи вказане питання колегія суддів враховує таке.

Одними із основних принципів (засад) цивільного судочинства є верховенство права, змагальність сторін та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом (п.п. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному, зокрема, право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Велика Палата Європейського Суду з прав людини у рішенні від 20 березня 2018 року по справі «Радомілья та інші проти Хорватії» (Radomilja and Others v. Croatia) досліджувала питання щодо можливості суду виходити із фактичних обставин справи незалежно від того, що на них не посилаються сторони у справі.

У пункті 126 цього рішення Велика Палата дійшла висновку, що скарга складається із двох елементів: фактичних тверджень та юридичних аргументів, а тому відповідно до принципу jura novit curia (суд знає закон). Суд не обмежений юридичними підставами, наведеними заявником відповідно до Конвенції та протоколів до неї, і має право ухвалювати правове рішення щодо кваліфікації фактів, наведених у скарзі, шляхом розгляду її відповідно до інших статей або положень Конвенції ніж ті, на які посилається заявник. Однак він не може обґрунтовувати своє рішення фактами, не наведеними у скарзі, оскільки це означало б винесення рішення, що виходить за межі обсягу справи, та прийняття рішення з питань, що не «передані йому» за змістом статті 32.

Тобто ключовою обставиною Велика Палата установила необхідність для суду виходити лише з тих, фактичних обставин справи, які були вказані сторонами й установлені судом.

З урахуванням цього колегія суддів вказує на таке.

Перекваліфікування позову з віндикаційного на негаторний не змінила фактичних обставин справи, відповідно до яких:

(1) спірні земельні ділянки належать до земель водного фонду;

(2) відповідні рішення щодо розпорядження ними є незаконними;

(3) кінцевим результатом провадження у справі є «очищення» незаконних записів у Державному реєстрі прав, незалежно від обраного способу відновлення права, оскільки як рішення про витребування земельних ділянок із власності ОСОБА_1 , так і рішення про усунення перешкод у здійсненні державою права користування та розпоряджання ними, з огляду на належність земельних ділянок до нерухомого майна, є підставою для внесення відповідних записів до Державного реєстру прав.

Відповідно, не зазнали змін ні предмет, ні межі доказування у справі, якими є обставини, описані вище.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд також не вважає, що нова кваліфікація позовних вимог за таких умов потребуватиме додаткової аргументації своїх позицій від сторін з урахуванням висновків ЄСПЛ, викладених у рішенні від 14 квітня 2021 року у справі «Гусєв проти України». Відсутні підстави вважати, що на цьому етапі ОСОБА_1 не має процесуальних можливостей спростувати встановлені обставин справи та довести законність набуття прав власності на спірні земельні ділянки водного фонду.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що в даній справі прокурор в 2016 році подавав віндикаційний позов, що наразі розглядається, а потім з причин зміни судової практики сформованої Верховним Судом 17 лютого 2021 року подавав заяву про зміну предмету позову, де просив розглядати вимоги, як негаторний позов, проте судом було відмовлено в прийнятті такої заяви, так як уже було закрито підготовче засідання.

Колегія суддів враховує, що представник ОСОБА_1 18 червня 2025 року подав додаткові пояснення у справі (т. 14 а. с. 151-159), у яких висловив свою позицію щодо тих питань (вказівок), які винесені на вирішення апеляційному суду Верховним Судом, а також підтримав усі доводи та аргументи, викладені в апеляційній скарзі.

Разом із цим, апеляційний суд зазначає, що в ході касаційного розгляду Верховний Суд у своїй постанові надав оцінку усім доводам, що були предметом першого апеляційного перегляду, та констатував, що апеляційний суд обґрунтовано їх відхилив та вірно встановив, що спірні земельні ділянки є землями водного фонду і не могли в силу їх особливостей передаватись фізичним особам.

Відповідно з таких само мотивів і новий склад апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Водночас неспроможною є позиція представника ОСОБА_1 щодо неможливості здійснення перекваліфікації на негаторний позов через «розгляд та задоволення судом першої інстанції саме віндикаційного позову», з мотивів, що викладені вище та враховуючи, що порядок розгляду цих позовів ЦПК України не розмежовує, обидва позови розглядаються в порядку загального позовного провадження та обсяг їхнього судового розгляду однаково регулюється ст. 264 ЦПК України.

Не приймаються також доводи ОСОБА_1 про пропуск позовної давності, оскільки землі водного фонду не можуть бути у володінні фізичних осіб, залишаються у власності держави і позовна давність згідно до заявлених вимог не застосовується. Державі усуваються перешкоди у здійсненні нею права власності, які існують протягом усього часу триваючого порушення шляхом ухвалення рішення про повернення земельної ділянки в порядку виконання якого анулюються записи в державному реєстрі про право власності на спірні земельні ділянки ОСОБА_1 .

Крім того, прокурор за обставинами даної справи без пропуску позовної давності звернувся з позовами до фізичних осіб, яким були неправомірно видані акти на землі водного фонду, у яких відповідач її купив і захистив право держави на підставі вищенаведених попередніх рішень судів, які ухвалювались в 2014, 2015 роках. Верховний Суд одну з справ переглядав в 2016 році. Після чого в лютому 2016 році відповідач купує спірні земельні ділянки а в грудні 2016 року прокурор вже звертається з позовом до ОСОБА_1 , що з урахуванням вимог ст. 264 ЦК України свідчить про не пропуск позовної давності навіть на звернення з віндикаційним позовом.

Також відхиляється позиція представника ОСОБА_1 щодо необхідності застосування Закону № 4292-ІХ в частині неможливості витребування в нього спірних земельних ділянок через сплив 10 років з дня внесення записів до Державного реєстру з огляду на таке.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким у ч. 3 ст. 388 ЦК України зазначено, що держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо: 1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років; 2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.

Проте приписи ст. 388 ЦК України стосуються прав власника на витребування майна від добросовісного набувача. Натомість, у цій справі апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 добросовісним набувачем не є, а тому вказані приписи не можуть бути до нього застосовані, як і сам закон у цілому з огляду на ухвалення судом першої інстанції рішення ще у 2017 (2022) році та його перегляд у Верховному Суді.

Констатуючи недобросовісність ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з того, що з огляду на місце розташування земельної ділянки на острові, та оточення її з трьох боків річкою Дніпро, проявивши розумну обачність ОСОБА_1 міг з`ясувати, що земельна ділянка, яку він придбаває є земельною ділянкою водного фонду.

Також за єдиним державним реєстром судових рішень, який на дату придбання землі вже був в загальному доступі за місцем розташування землі та за кадастровим номером земельних ділянок, які купував ОСОБА_1 , можна було встановити, що відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2014 року у справі № 372/3039/14-ц та рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року у справі № 372/436/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 рокубули визнані недійсними акти про право власності на спірні земельні ділянки, видані на ім`я ОСОБА_61 та ОСОБА_62 , у яких ОСОБА_1 купив ці земельні ділянки за договорами купівлі-продажу № 118 і 121 від 23 лютого 2016 року.

Доводи представника ОСОБА_1 , що в реєстрі судових рішень інформація про особу не була в загальному доступі відхиляються, тому, що кадастрові номери земельних ділянок не були приховані і саме з такими ж кадастровими номерами ОСОБА_1 і купував землю, а тому за таких обставин міг довідатись, що купує землю водного фонду у фізичних осіб, які не мали права на її відчуження.

Посилання на те, що земельні ділянки не були під арештом за цих обставин не свідчать про добросовісність ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про юридичну мету та правову природу поданого позову, кваліфікував його як віндикаційний, витребував земельну ділянку на користь неуповноваженої юридичної особи оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині витребування у ОСОБА_1 спірних земельних ділянок належить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову й повернення територіальній громаді міста Українка спірних земельних ділянок, що належать ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 серпня 2022 року в частині витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельних ділянок площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0003, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0004 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, правонаступником прав та обов`язків якої є Українська міська рада Обухівського району Київської області, до ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Повернути територіальній громаді міста Українка земельні ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0003, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0004.

В іншій оскаржуваній частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 26 вересня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова