Провадження №: 2/336/2220/2025
ЗА О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2025 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю: секретаря судового засідання Нєдєльчевої О.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Молоткової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника адвоката Молоткової Вікторії Василівни до ОСОБА_3 , Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на 1/2 частку нерухомого майна,
Представника позивача звернулася до суду із вказаним позовом, який в подальшому був уточнений в частині прізвища позивача.
В обґрунтування позову зазначає, що 14 червня 1956 року між позивачкою та ОСОБА_3 , 1926 року народження, було зареєстровано шлюб. 17 грудня 1974 року шлюб між сторонами було розірвано.
За час проживання у шлюбі сторонами було набуте майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя позивачки підтверджується Свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданим нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Семенчук А.М. від 20.11.1974 року, за реєстровим № 2136. У вищевказаному будинку позивачка разом з чоловіком проживали з 15.03.1970 року.
Після розірвання шлюбу, чоловік зібрав свої речі та поїхав у невідомому напрямку, жодного зв`язку з ним позивачка до теперішнього часу не має. Жодного разу з 1974 року до теперішнього часу до будинку він не приїжджав. В 1989 році була проведена перенумерація житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_2 . 20 червня 2008 року право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 було зареєстровано за позивачкою Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Оріхівської районної ради Запорізької області.
Тобто, з 1970 року позивачка відкрито, не приховуючись, проживає в будинку АДРЕСА_3 , дбає по весь будинок в цілому, робить ремонти, спочатку поточні, а потім капітальні, доглядає за присадибною ділянкою, весь цей час сплачує комунальні платежі самостійно. З 1974 року, тобто, після розірвання шлюбу, за весь час проживання в будинку до позивачки відповідач ОСОБА_3 , або жодна інша особа не звернулася ні в усній, а ні в письмовій формі, та не пред`явили документів на право власності на іншу частку житлового будинку.
На підставі ст. 344 ЦК України позивач просить визнати за позивачкою право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 .
Ухвалою від 25.04.2025 відкрито провадження у справі, визначено дату підготовчого судового засідання.
10.06.2025 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій зазначалося, що ОСОБА_4 отримала паспорт громадянина України № НОМЕР_1 на своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 », а тому право власності на зазначену в первісній позовній заяві 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 має бути визнано саме за ОСОБА_1 .
Ухвалою від 13.06.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву. Не заперечували проти заочного розгляду справи.
В судовому засіданні також допитано свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Відповідачі до судового засідання не з`явилися, відзиву чи будь-яких заяв не подавали.
З урахуванням наведеного суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1937 р.н., та ОСОБА_3 , 1926 р.н., 14.06.1956 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим 14.06.1956 Орджонікідзевським райбюро ЗАГС м. Запоріжжя, після реєстрації дружині присвоєно прізвище ОСОБА_8 (а. с. 10)
17 грудня 1974 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 24.12.2021 року, виданим Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Після розірвання шлюбу позивачці присвоєно її дошлюбне прізвище ОСОБА_5 (а.с. 11).
Після подання позову, а саме 25.04.2025, позивачка отримала паспорт громадянина України у виді ІD-картки на своє дошлюбне прізвище ОСОБА_5 (а.с . 84-85).
За час проживання у шлюбі позивачка та ОСОБА_3 набули майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .
Право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя позивачки підтверджується Свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданим нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Семенчук А.М. від 20.11.1974 року, за реєстровим № 2136.
У вищевказаному будинку позивачка разом з чоловіком проживали з 15.03.1970 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишив місце проживання та до теперішнього часу до будинку не повертався.
Зазначене підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які є сусідами позивачки з 1975 р. та 1983 р. відповідно.
В 1989 році була проведена перенумерація житлових будинків, які знаходиться по АДРЕСА_1 , і належний ОСОБА_4 будинок номер 93 (дев`яносто три) отримав новий номер 91 (дев`яносто один), що підтверджується відповідною довідкою Комишуваської селищної ради (а. с. 57).
Обставини перенумерації житлових будинків по АДРЕСА_1 також підтверджується показаннями свідків, відомостями про реєстрацію (прописку), що містяться у паспорті громадянина України свідка ОСОБА_9
20 червня 2008 року право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за позивачкою було зареєстровано Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Оріхівської районної ради Запорізької області місті, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19251976 від 20.06.2008 року, 13.05.2008 позивачка оформила технічний паспорт на будинок (а. с. 58-65).
Відкрите користування позивачкою майном підтверджується відомостями, що містяться у матеріалах справи щодо здійснення перевірок та прочищення димових та вентиляційних каналів, технічних оглядів стану газопроводу та газових приладів, договором про надання послуг з газопостачання від 02.07.2008, актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності між Оператором ГРМ та споживачем від 01.08.2018, рахунками на ім`я позивачки та квитанціями про сплату за спожитий газ, повідомленнями про призначення субсидії (а. с. 12-44), актом про місце проживання ОСОБА_4 від 26.03.2025 (а. с. 67), показаннями свідків.
Довідкою №06-08/64 від 26.03.2025, що видана виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області, засвідчено, що громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 15.03.1970 року та по теперішній час, відкрито користується будинком та земельною ділянкою в цілому; підтримує майно в чистоті та охайності, постійно здійснює необхідні поточні ремонти та обслуговування (а. с. 66).
Згідно із ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно з рекомендаціями, що містяться у п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
На підставі досліджених доказів встановлено наявність усіх передбаченим законом передумов для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину домоволодіння, а тому позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 335, 344 ЦК України, ст.ст. 223, 263-265, 274-279, 280-285 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності за набувальною давністю на частку житлового будинку АДРЕСА_3 .
Відповідно до ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України зазначаються такі відомості:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .
- ОСОБА_3 , 1926 року народження, інші відомості не відомі;
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.С. Боєв

23.09.25