Справа №2-649/06
Провадження № 4-с/635/25/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року с-ще Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря судового засідання Літінської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги заявника ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Аніщенко Катерина Михайлівна, заінтересована особа ОСОБА_2 на дії державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Аніщенко К.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, якою просила суд визнати дії державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №72864288 протиправними; зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.12.2023 р. та поновити виконавче провадження №72864288; зобов`язати державного виконавця надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №72864288.

В обгрунтування скарги зазначає наступне.

На примусовому виконанні у Харківському відділі державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №72864288 з примусового виконання виконавчого листа № 2-649/06 виданого Харківським районним судом Харківської області, про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання дитини.

Відповідно до інформації наявної в Автоматизованій системі виконавчого провадження, вбачається, що за боржником наявна заборгованість зі сплати аліментів, що зокрема підтверджується наявною в матеріалах виконавчого провадження довідкою про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, розрахунків заборгованості зі сплати аліментів.

Станом на дату звернення з даною скаргою боржником не сплачувалась заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Боржнику було достеменно відомо, про наявність заборгованості по сплаті аліментів, оскілки в матеріалах виконавчого провадження міститься ознайомлення боржника з матеріалами ВП №72864288.

У зв`язку з викладеним, представником стягувача було направлено адвокатський запит з метою отримання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а також з метою отримання інформації щодо виконавчого провадження.

26.05.2025 р. представником стягувача було отримано відповідь на вищезазначений адвокатський запит, в якому було повідомлено, що надати розрахунок з заборгованості зі сплати аліментів не вбачається можливим.

Попри наявність значної заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася за період з 2010 по 2019 рік та не була погашена у добровільному чи примусовому порядку, державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №72864288.

Свою позицію з приводу доводів скарги орган ДВС та виконавець суду не висловили.

Встановлені судом фактичні обставини:

На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 25.05.2006 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 06.10.2005 року і до повноліття дитини.

На виконання вказаного рішення суду державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, відкрито виконавче провадження №72864288.

Матеріали виконавчого провадження, містять такі документи :

постанова від 26.09.2023 року про відкриття виконавчого провадження №72864288;

повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 10.10.2023 р. , згідно якого станом на 10.10.2023 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 10.10.2023 р. за період з 13.03.2010 р. по 23.08.2019 р. становить 82393, 06 грн., що сукупно перевищує платежі за три місяці;

постанова від 26.09.2023 року про арешт коштів боржника ОСОБА_2 ;

постанова від 26.09.2023 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 ;

постанова від 07.12.2023 року про закінчення виконавчого провадження №72864288.

ознайомлення ОСОБА_4 з матеріалами виконавчого провадження №72864288 від 28.09.2023 р.;

розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно якого станом на 10.10.2023 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 10.10.2023 р. за період з 13.03.2010 р. по 23.08.2019 р. становить 82393, 06 грн.

розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно якого у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 01.03.2010 р. по 01.08.2019 р. становить 91393, 06 грн

07.12.2023 року заступник начальника Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ухвалив постанову про закінчення виконавчого провадження №72864288 в якій вказав : «Постановою Харківського апеляційного суду від 21.11.2023 по справі №2-649/06 скасована ухвала Харківського районного суду Харківської області та відмовлено у задоволенні ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа. Стягнень не проводилось. Враховуючи викладене керуючись п.5 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постановив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-649/06 виданого 19.09.2023 закінчити; припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення».

Представник ОСОБА_1 звернувся до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з запитом, в якому просив надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Листом Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 23.05.2025 р. №47376 було повідомлено : «Постановою Харківського апеляційного суду від 21.11.2023 по справі №2-649/06 скасована ухвала Харківського районного суду Харківської області та відмовлено у задоволенні ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа 07.12.2023 р.

На підставі вищевикладеного заступником начальника відділу Ступіним В.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за п.5. ч.1 ст. 39.

Згідно із ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч. 2 п. 4 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

У зв`язку з чим надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів вбачається неможливим.»

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до норми п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону однією з основних засад виконавчого провадження є обов`язковість виконання рішень.

Частинами 1, 3, 4 ст. 18 «Про виконавче провадження» про виконавче провадження передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. А отже Законом передбачено вичерпний перелік коли державний виконавець може виносити постанову про закінчення виконавчого провадження. Матеріали виконавчого провадження не місять рішення про скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч.4 ст.194 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 Сімейного кодексу України, до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до пункту 9 розділу XVI Інструкції про виконавче провадження, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Якщо аліменти стягують за рішенням суду, то слід керуватись нормами Інструкції № 512 (Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Мін`юсту від 02.04.2012 № 512/5) З її норм випливає, що платник аліментів сплачує щомісячний аліментний платіж.

В п.10. Інструкції визначено, що у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 180 СКУ батьки зобов`язані утримувати дитину ДО досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 6 СКУ особа є дитиною до досягнення повноліття: малолітньої до 14 років, неповнолітньої з 14 до 18 років. А відповідно повноліття настає у 18 років.

Тому за загальним правилом аліменти стягують до настання 18-річчя. Звісно, є винятки. Зокрема, якщо діти потребують матеріальної допомоги, а батьки можуть її надати, цей термін може буде продовжений:

до досягнення дитиною 23 років, якщо вона продовжує навчання (ст. 199 СКУ);

якщо повнолітня дитина є непрацездатною (ч. 1 ст. 198 СКУ).

Відповідно до припису п. 9 розд. ХVI Інструкції № 512: виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, якщо сума аліментів стягнена в повному обсязі.

Однак, у виконавчому провадженні про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини від усіх видів заробітку, починаючи з 06 жовтня 2005 року і до повноліття дитини. Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, який видано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2006 року № 2-649/06 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 наявна заборгованість , а тому підстав для його закінчення не було.

Вразовуючи наведене, суд вважає що скарга підлягає задоволеню у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 81, 89, 258-260,263, 353, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Аніщенко Катерина Михайлівна , заінтересована особа ОСОБА_2 на дії державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №72864288 - протиправними.

Зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 07.12.2023 р. та поновити виконавче провадження №72864288.

Зобов`язати державного виконавця надати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №72864288.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Суддя О.В. Назаренко