ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9251/25 Справа № 214/8509/24 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/8509/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дербін Дмитро Олександрович, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 березня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позовна заява мотивована тим, що 24 листопада 2023 року о 10:20 год., на регульованому перехресті пр. Гагаріна з вул. Костенка в м. Кривому Рогу, керуючи транспортним засобом Opel Zafira, днз НОМЕР_1 , не врахував зміну дорожньої обстановки та відповідно не зреагував на її зміну і при зміні напрямку руху повороті ліворуч на дозволений миготливий зелений сигнал світлофору не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався по зустрічному напрямку прямо та не переконався в безпеці свого маневру і допустив зіткнення з автомобілем BMW М3, днз НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 .

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року винним у вчиненні ДТП було визнано водія ОСОБА_2 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність позивача на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №218052084 виданого ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ».

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №213136786 виданого ПрАТ «СК Універсальна».

З метою отримання страхового відшкодування позивач звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування.

За результатами розгляду вказаної заяви ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» в порядку прямого врегулювання збитків було здійснено розрахунок та виплачено страхового відшкодування в розмірі 101,674,91 гривень.

25.04.2024 року відповідач сплатив на користь позивача франшизу в розмірі 2500,00 гривень.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу складеного на замовлення позивача, вартість відновлюваного ремонту КТЗ BW М3 р/н НОМЕР_2 складає 352 998,17 гривень.

Разом з тим, відповідно до Акту виконаних робіт від 14.03.2024 року, акту виконаних робіт №122/1 від 27.03.2024 року та Акту виконаних робіт від 07.04.2024 року вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу BW М3 р/н НОМЕР_2 складає 252 248,00 гривень.

На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з відповідача різницю між розміром заподіяної шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 148 073, 09 гривень, моральну шкоду в розмірі 15000,00 гривень та судові витрати в розмірі 19 191,93 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, в розмірі 148 073,09 грн., моральну шкоду у розмірі 15000,00 гривень, сплачений судовий збір в розмірі 2691,93 гривень, витрати на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу в розмірі 4500,00 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дербін Д.О., просить скасувати рішення суду та направити справу до суду першої інстанцїі для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідач ОСОБА_2 був позбавлений можливості подачі відзиву на позовну заяву та не зміг подати відповідне клопотання про витребування доказів від ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» щодо надання відповідних висновків страхового відшкодування в порядку прямого врегулювання збитку.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Дербіна Д.О., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 листопада 2023 року о 10:20 год., на регульованому перехресті пр. Гагаріна з вул. Костенка в м. Кривому Розі, керуючи транспортним засобом Opel Zafira, днз НОМЕР_1 , не врахував зміну дорожньої обстановки та відповідно не зреагував на її зміну і при зміні напрямку руху повороті ліворуч на дозволений миготливий зелений сингал світлофору не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався по зустрічному напрямку прямо та не переконався в безпеці свого маневру і допустив зіткнення з автомобілем BMW М3, днз НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 .

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року винним у вчиненні ДТП було визнано водія ОСОБА_2 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 8-9).

Цивільно-правова відповідальність позивача на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №218052084, виданого ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (а.с.11).

Цивільно-правова відповідальність відповідача, на момент настання ДТП, була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №213136786, виданого ПрАТ «СК Універсальна» (а.с. 10).

ПрАТ «СК Універсальна» та ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» є учасниками угоди про пряме врегулювання збитків, згідно якої сторони беруть на себе зобов`язання по дотриманню «Положення про пряме врегулювання збитків», затверджене Президією МТСБУ №376/2016 від 10.03.2017 року (а.с.12).

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу, складеного на замовлення позивача, вартість відновлюваного ремонту КТЗ BW М3, р/н НОМЕР_2 , складає 352 998,17 гривень, вартість матеріального збитку складає 137 098,84 гривень (а.с. 15 зворот - 35).

Відповідно до Акту виконаних робіт від 14.03.2024 року, Акту виконаних робіт №122/1 від 27.03.2024 року та Акту виконаних робіт від 07.04.2024 року, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу BW М3 р/н НОМЕР_2 складає 252 248,00 гривень (а.с. 38-41).

ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» в порядку прямого врегулювання збитків було здійснено розрахунок та виплачено страхового відшкодування в розмірі 101 674,91 гривень (а.с.13).

25.04.2024 відповідач сплатив на користь позивача франшизу в розмірі 2500,00 гривень (а.с. 14).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилався не недостаніть отриманого страхового відшкодування для здійснення відновлювального ремонту належного йому автомобіля, який було пошкоджено з вини відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з вини відповідача ОСОБА_2 у ДТП та його обов`язку, як володільця транспортного засобу, нести відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, та наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 1187 ЦК України, для її відшкодування у розмірі, який перевищує суму страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційним Судом України у Рішенні від 01 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 8-9), а тому, за загальним правилом, завдані збитки мають відшкодовуватися винною особою ОСОБА_2 .

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється у суді апеляційної інстанції, на момент ДТП транспортний засіб Opel Zafira, днз НОМЕР_1 , яким керував відповідач, був застрахований в ПрАТ «СК Універсальна» згідно полісу №213136786 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 10).

При цьому, цивільно-правова відповідальність позивача, на момент настання ДТП, була застрахована відповідно до полісу №218052084, виданого ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (а.с.11).

ПрАТ «СК Універсальна» та ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» є учасниками угоди про пряме врегулювання збитків, згідно якої сторони беруть на себе зобов`язання по дотриманню «Положення про пряме врегулювання збитків», затверджене Президією МТСБУ №376/2016 від 10.03.2017 року (а.с.12), у зв?язку з чим ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» в порядку прямого врегулювання збитків було здійснено розрахунок та виплачено страхового відшкодування в розмірі 101 674,91 гривень (а.с.13).

За таких обставин, позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування завданих йому збитків: в межах лімітів відповідальності страховика за рахунок ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», а у випадку, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (регламентної випати) - за рахунок винної особи в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого автомобіля позивача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, у зв?язку з чим із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд, вірно прийнявши за основу Акти виконаних робіт від 14.03.2024 року, від 27.03.2024 року та від 07.04.2024 року, визначив розмір матеріального збитку 148 073,09 грн, як різницю між вартістю відновлювального ремонту в розмірі 252 248,00 грн та розміром завданого матеріального збитку, оціненого страховиком, в сумі 101 674,91 грн. і сплаченою відповідачем франшизою у розмірі 2500,00 грн., й цей розмір в апеляційному порядку не спростовано.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Компенсуватися моральна шкода має в будь-якому випадку її спричинення, оскільки право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства.

Аналогічна позиція прослідковується й у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні від 22.02.2005 у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99).

Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок протиправної поведінки відповідача порушено право володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1 належним йому автомобілем, порушився звичний життєвий уклад, він через пошкодження автомобіля вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого переносив душевні та моральні страждання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн., який в апеляційному порядку не спростовано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 був позбавлений можливості подачі відзиву на позовну заяву та не зміг подати відповідне клопотання про витребування доказів від ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» щодо надання відповідних висновків страхового відшкодування в порядку прямого врегулювання збитку, колегією судідв не приймаються до уваги, оскільки, з огляду на розгляд справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не позбавлений можливості заявити відповідні клопотання у суді апеляційної існатцні, однак, таким правом не скорситався та жодних клопотань про витребування доказів судом апеляційноїі снатнції не заявляв.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Колегія суддів зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених апеллянтом у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дербін Дмитро Олександрович, - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: