Провадження № 2/750/2905/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретар Костюк С.О.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання.

В обґрунтування позову зазначив, що 01 серпня 2025 року його син ОСОБА_3 , вступив на денне навчання Київського національного університету імені Тараса Шевченка, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Приписами статті 199 Сімейного кодексу України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Ухвалою суду від 07.08.2025 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано сторонам надати заяви по суті справи.

Позивач 18 вересня 2025 року через канцелярію суду подав заяву про долучення до матеріалів справи доказів навчання ОСОБА_3 у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, на офіційну електрону адресу суду 23.09.2025 надіслала заяву про поновлення строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Заява мотивована тим, що Відповідач з 2022 року перебуває в Німеччині. Копію ухвали суду про відкриття провадження з додатками отримала її матір ОСОБА_4 та лише 19.09.2025 повідомила про них Відповідача.

У судове засідання 24.09.2025 Відповідач не з`явилася, згідно із зворотнім повідомленням про вручення рекомендованого листа, 10.09.2025, копію ухвали суду про відкриття провадження та копії матеріалів позову отримала ОСОБА_4 .

До початку розгляду справи по суті заяву про поновлення строку для подачі відзиву на позовну заяву Відповідача судом поставлено на обговорення. Позивач заперечив проти поновлення Позивачу строку на подання відзиву і відкладення у зв`язку з цим розгляду справи, оскільки строки для подачі заяв по суті справи чітко визначені у ЦПК України, поважні причини поновлення відсутні, наданий документ на підтвердження перебування Відповідача за межами України складено німецькою мовою, а тому його зміст незрозумілий.

Ураховуючи вищенаведені доводи Позивача, а також з огляду на те, що указана вище заява Відповідача в порушення вимог Законів України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронно-цифровий підпис», не підписана електронним цифровим підписом, а тому не дає можливості ідентифікувати заявника, суд залишив заяву без розгляду.

У судовому засіданні Позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, наведених у позові.

Також у обгрунтування заявленого до стягнення розміру аліментів, вказав, що на утриманні Відповідача перебуває неповнолітня дитина, тому сума доходів, яка залишатиметься після стягнення частини буде достатньою для забезпечення своїх потреб та дитини. Стосовно отримання Відповідачем доходів та їхнього розміру у Позивача інформація відсутня, на його переконання обов`язок подачі цієї інформації та відповідних доказів має бути покладений на Відповідача. Також Позивач повідомив суд, що при зверненні із позовною заявою поніс витрати на правничу допомогу, докази якої будуть ним надані у визначений Законом строк.

Заслухавши пояснення Позивача та дослідивши матеріали справи надані сторонами, суд встановив наступне.

З даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2024 року у справі за № 750/10008/23, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів задоволено частково. Припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Чернігів на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 липня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Позивач надав до позовної заяви розписку № 20 про прийняття 16.07.2025 від ОСОБА_3 . Київським національним університетом імені Тараса Шевченка документів для вступу у Військовий інститут за освітньою програмою «Зарубіжна воєнна інформація», за спеціальністю «Міжнародні відносини» (а.с. 5).

До заяви від 18 вересня 2025 року Позивач надав як доказ витяг з наказу № 3195-33 від 01 серпня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_3 зарахований курсантом першого курсу Військового інституту за ступенем бакалавр денної форми навчання здобуття освіти за спеціальністю «G18 Геодезія та землеустрій», за освітньою програмою «Геоінформаційні системи і технології». Дата початку навчання та його період у наказі не вказані. (а.с. 12).

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Однак, відповідно до частини другої статті 83 ЦПК України Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

До позовної заяви, яка була подана Позивачем 01.08.2025, було долучено у якості доказів копії результатів амбулаторного огляду ОСОБА_3 лікарем-отоларингологом від 22.03.2024 та дільничним педіатром від 03.09.2024 (а.с. 4).

Також позивачем надано копію розписки № 20 про прийняття 16.07.2025 від ОСОБА_3 . Київським національним університетом імені Тараса Шевченка документів для вступу у Військовий інститут за освітньою програмою «Зарубіжна воєнна інформація», за спеціальністю «Міжнародні відносини».

При цьому, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів зарахування ОСОБА_3 до Київського національного університету імені Тараса Шевченка у Військовий інститут за спеціальністю «Міжнародні відносини», а додана розписка про прийняття від нього документів не є підтвердження факту його зарахування та проходження ним навчання навчання.

Отже, указаний документ не був на момент подачі позову та не є на час розгляду справи судом належним доказом на підтвердження факту навчання ОСОБА_3 .

Інших доказів Позивач при зверненні до суду не надав, про їх існування та місце знаходження суд не повідомив, клопотання про витребування доказів не заявив.

Суд не приймає до уваги доданий до заяви від 18 вересня 2025 року витяг з наказу № 3195-33 від 01 серпня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_3 зарахований курсантом першого курсу Військового інституту за ступенем бакалавр денної форми навчання здобуття освіти за спеціальністю «G18 Геодезія та землеустрій», за освітньою програмою «Геоінформаційні системи і технології з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази (ч. 3 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. ч. 1, 2 ст.126 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч.1 ст. 127 ЦПК України).

За правилами ч. 2 ст. 222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в строк, визначений судом.

У заяві Позивача про приєднання до матеріалів справи копії вищевказаного наказу, відсутнє клопотання про поновлення визначеного строку 83 ЦПК України на подачу доказів, як і обгрунтування неможливості подачі цього доказу разом з позовною заявою, а тому указана заява залишена судом без розгляду.

Отже, Позивач в установленому законом порядку не надав суду доказів та не заявив клопотання про їх витребування на підтвердження обставин та фактів, які мають у обов`язковому порядку бути встановленими судом у даній категорії справ, а саме: навчання сина ОСОБА_3 у навчальному закладі, його потребу у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, можливість Відповідача надавати таку допомогу. Також у позовній заяві не вказано та не надано суду доказів проживання на час звернення до суду з позовом ОСОБА_3 разом з Позивачем, що згідно з ч. 3 ст. 199 СК України є обов`язковою умовою для визначення належного Позивача у справі.

Також не надано доказів на підтвердження обставин, які відповідно до статті 182 СК України впливають на визначення розміру аліментів.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 Верховний Суд вказав на відмінність правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України) та правовідносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу).

Подані Позивачем довідки про звернення ОСОБА_3 до лікарів могли бути доказом при розгляді судом спору про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами. Позивач у позовній заяві зазначає про обов`язок батьків нести такі витрати, проте у прохальній частині таку вимогу не формулює.

За таких обставин, суд доходить висновку, що Позивач не надав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни 3 групи і має право на пільги, встановлені статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для ветеранів війни - інвалідів війни, а отже звільняється від сплати судового збору, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з нього на користь держави судового збору, який мав би бути сплачений при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 259, 263-265, 268, 274, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина на період його навчання відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення проголошено 25.09.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Олег КОСЕНКО