Номер провадження 2/243/254/2025
Номер справи 243/6174/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 жовтня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Агеєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Статіва Олена Володимирівна до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 18.06.2012 вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18 лютого 2021 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Під час шлюбу ними набуто житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 73.6 кв. м., житловою площею 36.6 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, право власності було зареєстровано за позивачем на підставі договір купівлі-продажу посвідчених 24.09.2012 року приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Зубковою А.О.; легковий автомобіль марки УАЗ 3151 1992 року, VIN: НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номерний знак: НОМЕР_4 , зеленого кольору право власності зареєстровано за відповідачем в 2018 році; легковий автомобіль KIA RIO 2013 року, VIN: НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 , чорного кольору право власності зареєстровано за відповідачем в 2018 році.

Враховуючи викладене, позивач просить суд розділити майно та визнати за нею право власності на будинок та земельну ділянку, а за відповідачем визнати право власності на транспортні засоби.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Статіва О.В. до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, адвокатом до суду надано заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання.

У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2012, який 18 лютого 2021 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області - розірвано.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя ( тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя), визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. ( Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

В судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу сторони придбали житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73.6 кв. м., житловою площею 36.6 кв.м.

Також в період шлюбу сторони придбали земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:000:0007, кадастровий номер: :02:000:0007:3:1.

Вищевказані житловий будинок та земельна ділянка зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів від 24.09.2012 року.

Крім того, в період шлюбу сторонами придбано транспортні засоби:

- легковий автомобіль марки УАЗ 3151 1992 року, VIN: НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номерний знак: НОМЕР_4 , зеленого кольору, рік випуску 1992, право власності зареєстровано за ОСОБА_2 13.11.2018, видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_7 від 13.11.2018;

- легковий автомобіль KIA RIO 2013 року, VIN: НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 , чорного кольору, рік випуску 2013, право власності зареєстровано за ОСОБА_2 16.06.2018 році, видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 від 16.06.2018 року.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо, зокрема річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що майно було придбано сторонами в період їхнього шлюбу, відповідач до судового засідання не з`явився, та не виказував свої вимоги щодо поділу спільного майна, суд приходить до висновку, що слід провести розподіл спільного сумісного майна подружжя у спосіб, запропонований позивачем, визнавши за позивачем право власності на будинок та земельну ділянку, а за відповідачем право власності на автомобілі.

У відповідності до ст. 365 ЦК України „Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3)спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї".

Таким чином вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73.6 кв. м., житловою площею 36.6 кв.м. та земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:000:0007:3:1, кадастровий номер: :02:000:0007, легковий автомобіль марки УАЗ 3151 1992 року та легковий автомобіль KIA RIO 2013 року, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 а також припинення права спільної власності на це майно та поділ майна цього майна підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та проведення експертизи.

Згідно з положенням пункту 1 частини першої та частини сьомої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом було встановлено, що позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 2213,09 грн., в підтвердження чого додано платіжний документ.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають до стягнення сума судового збору у розмірі 2213,09 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, ст.ст.355, 356, 357, 365 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 3, 24, 56, 60, 61, 63, 66-70, 71, 110, 112, 113, 160 Сімейного Кодексу України, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Статіва Олена Володимирівна до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя - задовольнити повністю.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 73.6 кв. м., житловою площею 36.6 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0007, :02:000:0007:3:1 за адресою АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки УАЗ 3151 1992 року, VIN: НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номерний знак: НОМЕР_4 , зеленого кольору; легковий автомобіль KIA RIO 2013 року, VIN: НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 , чорного кольору.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 73.6 кв. м., житловою площею 36.6 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0007, :02:000:0007:3:1 за адресою АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки УАЗ 3151 1992 року, VIN: НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номерний знак: НОМЕР_4 , зеленого кольору; легковий автомобіль KIA RIO 2013 року, VIN: НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 , чорного кольору.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 право власності на цілу частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 73.6 кв. м., житловою площею 36.6 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 право власності на цілу частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0007, :02:000:0007:3:1 за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , право власності на легковий автомобіль марки УАЗ 3151 1992 року, VIN: НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номерний знак: НОМЕР_4 , зеленого кольору, рік випуску 1992.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , право власності на легковий автомобіль KIA RIO 2013 року, VIN: НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 , чорного кольору, рік випуску 2013.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору 2213,09 грн. (дві тисячі двісті тринадцять грн. 09 коп.)

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2025 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області О.В. Агеєва.