Справа № 204/3728/25
Провадження № 2/204/2477/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА
01 жовтня 2025 року м. Дніпро
Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді Чапала Г.В.,
за участі секретаря судового засідання Азарян Б.С.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим у її інтересах представником адвокатом Левадою Єгором Леонідовичем, до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про розірвання трудового договору,
До Чечелівського районного суду м. Дніпра надійшов позов ОСОБА_1 , поданий у її інтересах представником адвокатом Левадою Єгором Леонідовичем, до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про розірвання трудового договору.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 лютого 1998 року між позивачем та ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» був укладений трудовий договір на невизначений термін про прийняття на посаду машиніста підйомних машин, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 21.09.1981 р.н. та витягом з реєстру зарахованих осіб сформованим запитом автоматичних систем Пенсійного фонду України від 24.03.2025 року.
Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, м. Вугледар Вугледарської міської територіальної громади з 01.10.2024 року є тимчасово окупованою територією України. Через окупацію м. Вугледар та у зв`язку з веденням бойових дій на території Донецької області, в липні 2022 року позивачка змушена була виїхати до Київської області та стати на облік як внутрішньо переміщена особа.Після переміщення з тимчасово окупованої території, по теперішній час позивачка продовжує перебувати в трудових відносинах з підприємством-роботодавцем. В свою чергу, з червня 2022 року позивачка фактично не виконує трудових обов`язків через неможливість прибути на робоче місце, у зв`язку з веденням бойових дій та окупації міста.
Ухвалою суду від 02.06.2025 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 25.06.2025 року.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Левада Єгор Леонідович надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав (а.с.33).
Відповідач Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» у судові засідання, призначені на 25.06.2025, 01.10.2025 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином через систему «Електронний суд», про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи позицію позивача, суд керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторону позивача, приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду машиніста підйомних машин Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» ДП «Донецьк вугілля», про що в трудовій книжці серії НОМЕР_2 27 лютого 1998 року зроблено відповідний запис № 14 (а.с. 19 на звороті).Даний факт також підтверджується витягом з реєстру застрахованих осіб (відомості про трудову діяльність) сформованим засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України від 24.03.2025 року на ім`я ОСОБА_1 (а.с.8 на звороті а.с.9) .
Позивач від Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» отримував заробітну плату до травня 2022 року включно, що підтверджується копіями форми ОК-5 та ОК-7 Пенсійного фонду України (а.с.12).
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, в Україні було введено військовий стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який послідуючими указами Президента України неодноразово продовжувався та триває і на даний час.
Станом на час звернення до суду з позовом, відповідач знаходиться на території не підконтрольній Україні.
Згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»( далі - Закон) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено гарантії прав і свобод громадян України, які виїхали за межі тимчасово окупованої території, визначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Суд погоджується з доводами щодо неможливості в силу об`єктивних причин позивачем вирішити питання щодо його звільнення у досудовому порядку з причин знаходження відповідача на окупованій території.
Крім того з матеріалів справи вбачається, що в березні 2025 року позивачем було направлено на поштову адресу підприємства, заяву про звільнення з займаної посади з 25.02.2025 року за власним бажанням, але лист не був вручений відповідачу та надійшов на адресу позивача з відміткою про повернення (а.с.14).
ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, але через статус працевлаштованої особи у ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» Пенсійний фонд України не проводить індексацію пенсії, що суттєво впливає на матеріальний стан позивача.
Зазначені обставини позивач підтвердив згідно наданих документів, відповідачем доводи позивача не спростуванні.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.
Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.
Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі № 1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі № 1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.
Згідно ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Згідно ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
За інформацією з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-7 та Форма ОК-5) ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» до травня 2022 року здійснювало відрахування.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено ст. 38 КЗпП України, згідно з якою працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника, або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Таким чином, суд вважає, що оскільки в березні 2025 року позивачем було направлено на поштову адресу підприємства заяву про звільнення з займаної посади з 25.02.2025 року за власним бажанням, але лист не був вручений відповідачу та надійшов на адресу позивача з відміткою про повернення (а.с. 14), отже позивач позбавлений можливості припинення трудових відносин у повній відповідності до вимог законодавства України про працю, а саме в порядку ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 153/1585/20: «Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника.
У постанові Верховного Суду від 25.11.2019 року у справі № 201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 24.03.2022, визначено, крім іншого, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Статтею 4 Закону зокрема встановлено особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а саме у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).
Трудові відносини між позивачем та ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» фактично припинені, проте позивач позбавлений можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує його конституційні права.
Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог.
При таких обставинах, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» з 25.02.2025 року, на підставі ст. 38 КЗпП України та ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 36, 38, 232 КЗпП України, ст.ст. 10-13, 43, 44, 49, 64, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 , поданий у її інтересах представником адвокатом Левадою Єгором Леонідовичем, до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про розірвання трудового договору задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 01.10.2025 року.
Суддя