КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року місто Київ

справа №757/13932/20-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 рокупро скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, постановлену під головуванням судді Ільєвої Т.Г., у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Варава Роман Сергійович, Акціонерне товариство «Сенс Банк»,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з заявою, в якій просив скасувати тимчасове обмеження у його праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за виконавчим листом №6-3669/11, що виданий 13 січня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва, вжите за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. згідно ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року у справі №757/13932/20-ц.

В обґрунтування заяви посилався на те, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року у справі №757/13932/20-ц було тимчасово обмежено його у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за виконавчим листом №6-3669/11, що виданий 13 січня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва.

Вказував, що станом на день звернення відсутні підстави для такого обмеження, оскільки ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2019 року у справі №344/2970/19, залишеною без змін Івано-Франківським апеляційним судом, що набрала законної сили 02 травня 2019 року, відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л.M. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, громадянина України ОСОБА_1 , до виконання ним своїх зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 6-3669, виданим 11 січня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Зазначав, що, починаючи з 01 квітня 2020 року, протягом п`яти років триває захід тимчасового обмеження виїзду за кордон ОСОБА_1 , що, на його думку, порушує його права, оскільки такий захід носить тимчасовий характер та має бути виправданим, обґрунтованим.

Заявник вважає, що з матеріалів виконавчого провадження не вбачається ухилення від виконання рішення боржником, виконавче провадження зводиться до вчинення формальних дій щодо подання запитів про наявність майна боржника, даних про наявність майна не встановлено, майно відсутнє, однак тимчасове обмеження у виїзді за кордон продовжує існувати без обґрунтування, без необхідності його застосування.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, без вилучення

паспорта громадянина України для виїзду за кордон, громадянина України ОСОБА_1 до виконання своїх зобов'язань по сплаті заборгованості за виконавчим листом № 6-3669/11, що виданий 13 січня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва, вжите за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича згідно ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року у справі №757/13932/20-ц.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Варава Р.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що боржник: не погашає заборгованість, не надає пояснень з приводу невиконання рішення суду та не з`являється на виклики до приватного виконавця; не повідомляє про місцезнаходження рухомого майна, а саме транспортних засобів, що належать йому на праві власності; ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим документом, зважаючи на поінформованість (через вручення «Новою поштою» та телефонограмою) про відкрите виконавче провадження; не отримує численні листи Укрпоштою, що направлялись за всіма відомими адресами; не подає декларації про майновий стан боржника; іншим чином ухиляється від виконання рішення суду.

Вказував, що ухвала Івано-Франківського міського суду з розгляду справи №344/2970/19 не має жодного відношення до даної справи, оскільки там йшла мова про інше виконавче провадження, іншого виконавця та інший період стягнення заборгованості. Як і не мають відношення до даної справи інші ухвали Печерського районного суду міста Києва, якими відмовлено в задоволенні подання інших виконавців в інших справах.

Зазначав, що приватним виконавцем вчинялись дії та вживались можливі заходи для реального, своєчасного та ефективного виконання рішення суду, однак у зв`язку з ухиленням боржника від сприяння фактичного виконання вимог виконавчого листа №6-3669/11 виданого 13 січня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва приватний виконавець позбавлений можливості виконати виконавчий документ.

Посилався на те, що приватний виконавець був позбавлений можливості бути присутнім при розгляді заяви боржника про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України оскільки не отримував жодних повісток від суду та навіть не отримував копію заяви боржника.

17 вересня 2025 року від АТ «СЕНС БАНК» надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких останнє просило ухвалу скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити. Вказувало на те, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини, які мають значення для справи, не враховано, що ні представник боржника, ні сам боржник, яким стало відомо про виконавче провадження, починаючи з 16 липня 2021 року не надали виконавцю декларацію про майно і доходи боржника, не здійснили жодного погашення заборгованості, не з`явилися до виконавця.

Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Варава Р.С. у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник стягувача АТ «СЕНС БАНК» у судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу задовольнити.

Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність боржника ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Положеннями частини 6 статті 441 ЦПК України визначено, що суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи було призначено на 06 травня 2025 року о 08.45 год.

В матеріалах справи міститься судова повістка про виклик до суду приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. на 06 травня 2025 року о 08.45 год.

При цьому, матеріали справи не місять доказів як направлення, так і отримання судової повістки приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Варавою Р.С., отже і доказів повідомлення останнього про розгляд справи призначеної на 06 травня 2025 року о 08.45 год.

Також в матеріалах справи міститься довідка про недоставлення SMS-повідомлення приватному виконавцю Виконавчого округу міста Києва Вараві Р.С., оскільки абонент тимчасово недоступний.

А відтак, судом першої інстанції при постановленні ухвали були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С., не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, участь якого у даній категорії справ є обов`язковою, що є безумовною підставою для скасування судового рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. перебуває виконавче провадження №61373426 з примусового виконання виконавчого листа №6-3669/11, виданого 13 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 10697331,15 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2021 року у справі №757/13932/20-ц тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за виконавчим листом №6-3669/11, що виданий 13 січня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Р.С. від 31 серпня 2020 року передано стягувачу майно боржника - обладнання за ціною третіх торгів 127 700 грн.

В межах виконавчого провадження №61373426 приватним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, направлено ряд вимог до МВС, Державної міграційної служби України, Державної прикордонної служби, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Управління превентивної діяльності, Відділу обліку та моніторингу інформа ції про реєстрацію місця проживання Управління ДМС в Івано-Франківській області, Головного сервісного центру МВС України та Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про належність боржнику майна, майнових прав, місця його перебування та призначених виплат.

Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Варава Р.С. у судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що на даний час виконавче провадження не закінчено, боржником не вчиняється жодних дій щодо погашення заборгованості. На вимоги приватного виконавця боржник не реагує, на виклики не з`являється, декларацію про майновий стан не подав, транспорті засоби, які належать боржнику перебувають у розшуку.

Статтею ст.33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частиною 1 ст.441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.3 ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

В той же час положеннями частини 5 статті 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Звертаючись до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, боржник повинен довести факт зміни обставин, які стали підставою для застосування до нього відповідного заходу.

У справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень.

Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vs UK» від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Виконання будь-якого рішення суду є складовою права на справедливий суд та обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Також у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 обґрунтовував її тим, що з матеріалів виконавчого провадження не вбачається ухилення від виконання рішення боржником, виконавче провадження зводиться до вчинення формальних дій щодо подання запитів про наявність майна боржника, даних про наявність майна не встановлено, майно відсутнє, однак тимчасове обмеження у виїзді за кордон продовжує існувати без обґрунтування, без необхідності його застосування.

Як вбачається з ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року, обмежувальний захід було застосовано до боржника ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням судом факту наявності у останнього невиконаних зобов`язань та свідомого ухилення останнього від виконання рішення суду.

Відтак, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обгрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

ОСОБА_1 не надано доказів, що за час, який минув з дня постановлення ухвали про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, останнім здійснені належні дії для виконання рішення суду та змінились обставини, за існування яких покладено на боржника зазначене обмеження.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що підставою для скасування вжитих судом заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, могли бути лише нові обставини, які настали після постановлення ухвали від 01 квітня 2020 року про вжиття таких заходів, та які вказують, що відпали підстави для їх застосування.

Надаючи оцінку виправданості застосованого обмеження ОСОБА_1 , колегія суддів враховує велику суму заборгованості та відсутність доказів на підтвердження того, що боржник вчиняє дії для її зменшення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги приватного виконавця, оскільки заявником не доведено, що відпала необхідність щодо застосування до боржника зазначених заходів обмеження, а тому заява про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на строк до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви.

Посилання ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2019 року у справі №344/2970/19, залишену без змін Івано-Франківським апеляційним судом, якою відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л.M. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, громадянина України ОСОБА_1 , до виконання ним своїх зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 6-3669, виданим 11 січня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва, колегія суддів відхиляє, оскільки вказана ухвала не має жодного відношення до даної справи, так як постановлена щодо іншого виконавчого провадження.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Варава Роман Сергійович, Акціонерне товариство «Сенс Банк» - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: