КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/453/17 Головуючий у І інстанції - Українець В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності, визнання права власності, стягнення коштів,

установив:

У січні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності, визнання права власності, стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 була надана у 1988 році ОСОБА_4 на родину з трьох осіб: ОСОБА_4 , його дружину ОСОБА_2 та їх доньку ОСОБА_3 на підставі ордеру №725 від 10 червня 1988 року.

Зазначена квартира була приватизована в рівних частках на трьох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини спірної квартири, яку прийняла відповідач (1/9 частину) та ОСОБА_2 (2/9 частини).

ОСОБА_3 у встановленому законом порядку відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого батька на користь своєї матері - ОСОБА_2 .

На час звернення до суду із даним позовом, спірна квартира на праві спільної часткової власності належить трьом особам: ОСОБА_3 (1/3 частина), ОСОБА_2 (1/3 частина та 2/9 частини) та ОСОБА_1 (1/9 частина).

Фактично в квартирі проживають ОСОБА_2 , яка займає житлову кімнату площею 11,7 кв.м., ОСОБА_3 з чоловіком та малолітньою донькою, які займають житлову кімнату площею 17,6 кв.м.

Відповідач проживає у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначають, що частка відповідача у спільній сумісній власності на спірну квартиру є незначною та не може бути виділена в натурі.

Спільне володіння та користування майном з відповідачем є неможливим та припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї.

Крім того, між сторонами склались неприязливі стосунки з приводу спадкування ОСОБА_4 майна після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Просили суд, припинити право власності відповідача на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 ;

Визнати за позивачами в рівних частках право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 ;

Стягнути з позивачів у рівних частках вартість 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року, вказаний вище позов задоволено у повному обсязі.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/18 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/18 частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 63919 гривень 50 копійок, які внесено ОСОБА_2 на депозитний рахунок згідно з квитанцією №1.119223875.1 від 17 квітня 2025 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/18 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/18 частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 63919 гривень 50 копійок, які внесено ОСОБА_3 на депозитний рахунок згідно з квитанцією №1.120301593.1 від 21 квітня 2025 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що рішення не містить аналізу матеріалів справи.

Зокрема, суд визнав за належні та допустимі докази висновок судової будівельно-технічної експертизи від 29 липня 2019 року і висновок експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 06 листопада 2024 року.

Також, рішення суду першої інстанції не містить спростування аргументів сторони відповідача щодо неналежності і недопустимості як доказів висновків експертів.

Зазначає, що вартість квартири АДРЕСА_1 на рівні 1150551 грн., що станом на 02 травня 2025 року складало 27805,52 доларів США, не може бути дійсною.

Вважає, що за такі кошти не можна купити рівноцінну двокімнатну квартиру у Солом`янському районі м. Києва.

Має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Після проведення первинної експертизи пройшло майже 6 років.

За цей період гривня знецінилась майже на 63%, оскільки курс долара США виріс з 25,6431 грн за долар до 41,76 грн за долар.

При проведенні експертизи, один квадратний метр житла в квартирах, становив в середньому 809,48 доларів США.

Станом на 02 травня 2025 року середня вартість одного квадратного метра житла двокімнатних квартир в Солом`янському районі м. Києва складає 1760 доларів США, що вдвічі більше оціночної вартості в 2019 році.

Крім того, немає провини ОСОБА_1 в тому, що майже 6 років позивачі затягували розгляд справи, призначаючи то одну, то іншу експертизи, проти яких вона категорично заперечувала.

На момент виготовлення висновку першої експертизи 29 грудня 2019 року позивачі не поклали на депозитний рахунок суду суму 127839 грн., що в той час було еквівалентно майже 5000 доларів США.

Вони це зробили шість років потому 21 квітня 2025 року забуваючи, що з урахуванням здорожчення долара, 5000 доларів США це не 127839 грн., а майже 208187 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами не було надано жодного доказу того, що спірна квартира потребує ремонту, перейшла із житлового в аварійний стан, не була затоплена, в ній не було пожежі.

Отже, нічого такого не відбулось, що б знизило ціну спірної квартири з майже 45000 доларів США до 27808 доларів США.

За оцінкою Фонду держмайна України квартира на час подачі апеляційної скарги має вартість 2630068,68 грн. або 63561,24 доларів США, а 1/9 частина відповідно 292229,85 грн. або 7062,36 доларів США, що більше ніж вдвічі оцінки вартості в 2019 році.

Також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2 володіє 5/9 частки квартири АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 володіє двома квартирами на АДРЕСА_4 , одна з яких належить чоловіку ОСОБА_3 , - ОСОБА_7 . Вказані квартири були куплені та зареєстровані в квітні 2018 року.

Ще ОСОБА_7 належить гаражний бокс площею 39,5 кв.м. в автокооперативі по АДРЕСА_7 .

Це доводить, що ОСОБА_3 з чоловіком і донькою мешкають саме на АДРЕСА_8 .

Тому твердження, що ОСОБА_2 займає 11,7 кв.м., а іншу кімнату 17,6 кв.м. - її донька з чоловіком і онукою, є неправдою.

Вважає, що ОСОБА_2 проживала і проживає на теперішній час в спірній квартирі одноосібно.

Просила скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повністю.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали свої пояснення.

Зазначили, що порушення прав позивачів полягає у тому, що відповідач є співвласником 1/9 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , які успадкувала після трагічної смерті свого сина ОСОБА_4 у 2014 році.

З цього часу відповідач жодного разу не була у спірній квартирі, витрат по її утриманню не несла, участі у поточних та капітальних ремонтах також не приймала, її речі у квартирі відсутні, вона не користувалася нею жодного дня.

Окрім того, з 2013 року між відповідачем та ОСОБА_4 , а після його смерті з його правонаступниками тривав цивільний спір про спадкування за заповітом квартири АДРЕСА_3 , який завершився лише у 2023 році.

В межах цього спору відповідач виставляла свого покійного чоловіка та свого сина ОСОБА_8 безпробудними п`яницями та негідниками, порочила їх чесне ім`я з корисливою метою скасувати заповіт та отримати більшу частину спадщини.

Саме тому, позивачі звернулися до суду з цим позовом маючи на меті захист свого права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю у спосіб припинення права відповідача на її частку у спільній власності з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, оскільки лише такий спосіб захисту порушеного права буде ефективним у спірних правовідносинах.

Зазначають. що сторона позивача довела всю сукупність юридичних фактів, яка входить до предмету доказування.

Зауважують, що відповідач фактично не заперечувала проти припинення її права власності, що логічно кореспондується з відсутністю інтересу відповідача до цього майна, спірне питання було єдине - його вартість.

Зазначають, що в матеріалах справи міститься судова експертиза від 2019 року про визначення вартості спірної частини квартири у розмірі 127839 грн. та додаткова експертиза 2024 року, яка підтвердила правильність арифметичного розрахунку вартості майна.

Апелянт вказаних висновків експертів не спростувала.

Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана у 1988 році ОСОБА_4 на родину з трьох осіб: ОСОБА_4 , його дружину ОСОБА_2 та їх доньку ОСОБА_3 на підставі ордеру №725 від 10 червня 1988 року.

Зазначена квартира була приватизована в рівних частках на трьох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини спірної квартири, яку прийняла відповідач (1/9 частину) та ОСОБА_2 (2/9 частини).

ОСОБА_3 у встановленому законом порядку відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого батька на користь своєї матері - ОСОБА_2 .

На даний момент спірна квартира на праві спільної часткової власності належить трьом особам: ОСОБА_3 (1/3 частина), ОСОБА_2 (1/3 частина та 2/9 частини) та ОСОБА_1 (1/9 частина).

Спірна квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною загальною площею 52,08 кв.м., з яких житлова площа складає 29,3 кв.м.

Квартира складається з двох житлових кімнат площею 11,7 кв.м. та 17,6 кв.м.

Фактично в спірній квартирі проживають ОСОБА_2 , яка займає житлову кімнату площею 11,7 кв.м., а також ОСОБА_3 з чоловіком та малолітньою донькою, які займають житлову кімнату площею 17,6 кв.м.

Відповідач проживає у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Частка відповідача у спільній сумісній власності на спірну квартиру є незначною та не може бути виділена в натурі.

Сторона відповідача не заперечувала факт не проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі.

Крім того, судом було встановлено та не заперечувалося сторонами, що виділення відповідачу в натурі належної їй 1/9 частини спірної квартири є неможливим, оскільки квартира є неподільною.

У матеріалах справи міститься рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Із зазначеного рішення вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 чинили перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом ненадання доступу, дублікату ключів.

У ОСОБА_1 з відповідачами не досягнуто згоди про користування квартирою через неприязні відносини.

З метою визначення дійсної ринкової вартості 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 травня 2018 року в справі призначена судова будівельно-технічна експертиза.

З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29 липня 2019 року вбачається, що:

- ринкова вартість 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 , на яку припадає площа 5,79 кв.м., становить 127839 гривень;

- влаштувати в межах цієї квартири дві ізольовані квартири неможливо, тому виділити у квартирі 1/9 частку площею, на яку припадає 5,9 кв.м., також не вбачається можливим.

Експерт ОСОБА_9 була допитана у суді першої інстанції та зазначила, що дані щодо року будинку вона брала з сайту про житлові будинки м. Києва, де міститься інформація Київської міської державної адміністрації.

У висновку на сторінці 7 міститься описка в році забудови будинку АДРЕСА_9 , зокрема, вказано, що будинок побудований у 1800-1900 роках, проте він побудований у 1980-1990 роках.

Для аналізу цін продажу подібного майна нею використовувались дані з OLX, Авізо та www.dom.ria.com.

Критеріями вибору є район, поверховість, стан будинку.

Разом з тим, у висновку також допущено описку щодо назви сайту, а саме вказано «www.dom.ria.ua» «www.dom.ria.com».

Аналоги не оглядаються, а лише беруться дані з інтернету.

Експертом застосовується коефіцієнт торгу 5 % для всіх будинків.

Крім того, у таблиці щодо ідеальних часток співвласників також міститься описка щодо таких часток.

З висновку експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 06 листопада 2024 року вбачається, що дійсна (ринкова) вартість 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 , визначена висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29 липня 2019 року, після усунення технічних описок та неточностей, встановлених під час допиту судового експерта ОСОБА_9 , не зміниться.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався тим, що частка відповідача у спірній квартирі є незначною, сторони не можуть проживати в одній квартирі, тому право відповідача на належну їй частку слід припинити, стягнувши на її користь компенсацію вартості частки, що внесена позивачами на депозитний рахунок, та визнати за позивачами право власності на належну відповідачу частку у спільній власності у спірній квартирі, оскільки є доведеним, що спільне володіння та користування сторін спірною квартирою є неможливим, можливість реального поділу квартири між сторонами та виділ належної відповідачу частки у виді повноцінного самостійного житла відсутня.

Суд вважав, що припинення права власності відповідача не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 як співвласника квартири.

Суд поклав в основу рішення при визначенні дійсної (ринкової) вартості 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29 липня 2019 року та висновок експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 06 листопада 2024 року, оскільки експертизи проводились для подання до Солом`янського районного суду м. Києва в межах розгляду даної цивільної справи атестованими судовими експертами, які були попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

При проведенні експертних досліджень експертам надавались матеріали цивільної справи.

Висновки експертиз кореспондуються з іншими доказами по справі.

Відповідно до висновків експертиз ринкова вартість 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 становить 127839 гривень.

Позивачами було внесено на депозитний рахунок Солом`янського районного суду м. Києва вартість частки відповідача у спільному майні у загальному розмірі 127839 гривень, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З висновками викладеними у оскаржуваному рішенні погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Положення ст. 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі.

Питання чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також має робитись у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Надання у володіння зазначеної частки в натурі можливе лише за умови, що майно є подільним (таким, яке можна поділити без втрати цільового призначення майна).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для припинення права власності ОСОБА_1 на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки належними та допустимими доказами по справі, про які зазначено вище та яким надана правова оцінка, було встановлено, що частка відповідача у спірній квартирі є незначною, сторони не можуть проживати в одній квартирі, можливість реального поділу квартири між сторонами та виділ належної відповідачу частки у виді повноцінного самостійного житла відсутня.

Згідно з ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою стороною.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами було внесено на депозитний рахунок Солом`янського районного суду м. Києва вартість частки відповідача у спільному майні у загальному розмірі 127839 гривень, кожною по 63919 гривень 50 копійок.

Зазначене підтверджується наданими стороною позивачів квитанціями від 17 квітня 2025 року та від 02 квітня 2025 року.

Доводи апеляційної скарги здебільшого ґрунтуються на невідповідності вартості квартири, за ціною, визначеною проведеною у справі судовою будівельно-технічною експертизою.

З цього приводу слід зазначити наступне.

У відповідності до вимог ст.ст. 11-12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та пропорційності.

Кожна сторона несе ризики настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Збирання доказів не є обов`язком суду.

Тобто, закон надав стороні відповідача широкий набір процесуальних інструментів для обстоювання своїх заперечень, якими відповідач ні під час розгляду справи в суді першої інстанції ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не скористався.

З відповідним клопотанням в порядку ст. 106 ЦПК України про призначення експертизи зі своїм переліком питань для визначення дійсної вартості квартири, відповідач не зверталася.

Єдиним, чим апелянт спростовує висновки двох проведених експертиз за клопотанням позивачів, так це власні пояснення, що не є джерелом доказування в розумінні ст. 76 ЦПК України.

Тобто, доводи апелянта свідчать про невиконання ним свого процесуального обов`язку спростувати заявлені вимоги позивачів та незгоду з ухваленим рішенням суду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба