КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Місевичем Олегом Захаровичем, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року, дата складення повного судового рішення не зазначена,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування житлом, усунення перешкод у користуванні та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні, стягнення витрат, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явлених позовів.

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визначення порядку користування житлом, усунення перешкод у користуванні.

В обґрунтування позову зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності кількох осіб. Співвласником є ОСОБА_2 (позивач), який набув право власності на частку у квартирі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 грудня 2008 року, зареєстрованого 22 січня 2009 року, а також згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2023 року у справі №754/5575/23, яким за ним визнано право власності на 1/8 частину квартири після смерті його дочки ОСОБА_5 .

Окрім того, 1/8 частка належить ОСОБА_4 на підставі рішення Деснянського районного суду від 04 березня 2023 року у справі №754/15253/23.

Іншими співвласниками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Однак останні чинять перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою, обмежуючи доступ до його кімнати, балкону, кладових, антресолей та кухні, самовільно встановивши замок на дверях і перемістивши свої речі до його кімнати без згоди. Внаслідок цього позивач позбавлений можливості повноцінно користуватися належною йому часткою житла, у тому числі зберігати речі, готувати їжу та мати належні умови для проживання. Скарги до поліції результату не дали, інше житло у позивача відсутнє, а перебування у таких умовах негативно позначається на його стані здоров`я, оскільки у 2023-2024 роках він чотири рази проходив лікування у медичному закладі.

Мотивуючи наведеним, просить:

усунути перешкоди в користуванні загальною площею шляхом зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звільнити площу в місцях загального користування квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

визначити порядок користування, виділивши в користування ОСОБА_2 кімнату, площею 12,7 кв. м., ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - кімнату загальною площею 17,7 кв. м., залишивши кімнату площею 10,4 кв. м. в загальному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ; частину квартири: коридор площею 6,2 кв. м, ванну площею 2,1 кв. м, вбиральню площею 1,2 кв. м, кухню площею 6,8 кв. м, веранду площею 0,9 кв. м залишити в загальному користуванні сторін.

03 грудня 2024 року адвокатом Місевичем О.З., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , подано зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні, стягнення витрат.

Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними свідоцтва про право власності на житло, виданого 11 грудня 2008 року Відділом приватизації Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням від 11 грудня 2008 року 2211.

Вказує, що порядок користування квартирою, який просить встановити ОСОБА_2 , не відповідає вимогам законодавства. Відповідачі за первісним позовом користуються кімнатами (приміщення) 7 і 8 (за технічним паспортом), площа яких складає 10,4 кв.м та 17,7 кв.м з верандою площею 0,9 кв.м. ОСОБА_2 користується кімнатою (приміщення) 6 (за технічним паспортом) 12,1 кв.м. У спільному користуванні коридор, площею 6,2 кв.м з антресолями та вбудованими шафами, ванна площею 2,1 кв.м, вбиральня площею 1,2 кв.м, кухня площею 6,8 кв.м.

Отже, позивач пропонує виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кімнату площею 17,7 кв.м замість належних 20,1 кв.м, що погіршує житлові умови, а також залишає їх без ізольованої кімнати, оскільки займані ними приміщення є прохідними. Судова практика виходить із необхідності врахування розміру часток та технічної можливості ізоляції приміщень.

Твердження ОСОБА_2 про перешкоди у користуванні місцями загального користування є безпідставними. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не забороняли йому користуватись антресолями чи шафами, проте фізично не мають змоги ними користуватися через вік та стан здоров`я.

Натомість саме ОСОБА_2 створює нестерпні умови проживання: захаращує квартиру сміттям, провокує антисанітарію, влаштовує сварки, перешкоджає пересуванню, відбирає речі та харчі, поводиться агресивно. Наведене підтверджуються актами поліції, ЖЕД та інших органів.

Позивачі за зустрічним позовом стверджують, що із серпня 2022 року ОСОБА_2 ухиляється від сплати комунальних послуг та витрат на утримання квартири, що суперечить статтям 322, 360 ЦК України, статтям 66-67 ЖК України та пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Стверджують, що усі платежі здійснюють ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними квитанціями.

Згідно даних розрахунку борг ОСОБА_2 становить 11 826,02 грн за період із серпня 2022 по листопад 2024 року. Відповідно до статті 544 ЦК України співвласник, який сплатив витрати за інших, має право регресної вимоги до них.

Мотивуючи наведеним, просять:

- усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_2 , якими є коридор, ванна, убиральня, кухня, зобов`язавши ОСОБА_2 звільнити зазначені приміщення від принесеного ним сміття, мотлоху та інших предметів;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 11 826,02 грн, понесені на утримання квартир витрати за належну ОСОБА_2 частину квартири.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування житлом, усунення перешкод у користуванні залишено без задоволення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні, стягнення витрат задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на утримання майна в розмірі 11 826,02 гривень.

В задоволенні інших вимог зустрічного позову відмовлено.

Відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування житлом, усунення перешкод у користуванні, суд першої інстанції вказав, що за змістом статей 47, 48 ЖК України, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Кімнат, які б відповідали розміру частки кожного зі співвласників у квартирі немає, а визначений позивачем порядок користування квартирою не враховує інтересів всіх співвласників квартири, а отже не може бути визначений судом, як такий, що відповідає вимогам закону.

Відмовивши у задоволенні позову в частині зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звільнити площу в місцях загального користування, суд першої інстанції вказав, що протягом судового розгляду справи стороною позивача ОСОБА_2 не було доведено фактів створення йому перешкод з боку відповідачів у користування антресолями та вбудованими шафами в квартирі.

Задовольнивши частково зустрічний позов та стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на утримання майна в розмірі 11 826,02 гривень, суд першої інстанції вказав, що протягом судового розгляду справи ОСОБА_2 не заперечував факту несплати витрат на утримання квартири. Позивачами за зустрічним позовом на підтвердження понесених витрат на утримання квартири надані квитанції, відповідно до яких ОСОБА_1 здійснені оплати на загальну суму 39 630,83 гривень.

Суд врахував, що пропорційно до частки у праві власності в спірній квартирі витрати ОСОБА_2 мали б скласти 14 861,19 гривень. Разом з цим, суд вказав, що позов містить вимогу про стягнення 11 826,02 гривень.

Відмовивши у задоволенні вимог зустрічного позову про усунення перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 місцями загального користування шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити зазначені приміщення, суд першої інстанції вказав, що позивачами за зустрічним позовом не доведено факту перешкоджання ОСОБА_2 в користуванні місцями загального користування.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні, а також у стягненні судових витрат, адвокатом Місевичем О.З., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , подано апеляційну скаргу.

Вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за зустрічним позовом надали належні та достатні докази на підтвердження своїх вимог, пояснивши, що з огляду на стан здоров`я, інвалідність та фізичні обмеження вони не можуть користуватися антресолями, тоді як доступ до шаф ОСОБА_2 не забороняли. Натомість саме ОСОБА_2 створює нестерпні умови проживання: постійні сварки, образи, принесення у квартиру сміття та відходів, через що приміщення захаращене, поширюється сморід, заблокований доступ до кухні, ванни, туалету, а сам він лежить у проході, перешкоджаючи їх пересуванню.

ОСОБА_2 привласнює продукти й речі, не прибирає, уночі готує їжу, що створює небезпеку пожежі, ріже болгаркою у передпокої, поширює плітки серед сусідів.

ОСОБА_1 , якому 83 роки і який має інвалідність II групи, та ОСОБА_3 , яка хворіє тяжкими захворюваннями, змушені прибирати й утримувати житло попри власні обмеження. Численні звернення до поліції, ЖЕДу, комунальних служб підтверджують факт захаращення квартири ОСОБА_2 , що також засвідчили свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , однак суд не дав оцінки їхнім показанням. Наведене свідчить про порушення права ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на судовий захист.

Відповідно до статей 16, 360, 383, 391, 526 ЦК України, статті 379 ЖК України, правил користування житловими приміщеннями співвласник зобов`язаний належно утримувати спільне майно, не перешкоджати користуванню ним іншими співвласниками та має право вимагати усунення перешкод у користуванні. Суд першої інстанції, проігнорувавши ці норми, безпідставно відмовив у задоволенні обґрунтованих вимог.

Щодо витрат на правничу допомогу вказує, що суд дійшов помилкового висновку, що оскільки оплату здійснила ОСОБА_3 , чиї вимоги залишено без задоволення, то відсутні підстави для їх стягнення. Відповідно до статей 60-61 Сімейного кодексу України кошти, використані на оплату адвоката, є спільним майном подружжя та витрачені в інтересах сім`ї, яка діяла як єдина сторона у спорі, про що прямо свідчить договір про надання правничої допомоги. Крім того, відповідно до статті 82 ЦПК України факти спільного проживання та родинних відносин були визнані самими сторонами та підтверджені у суді, а отже не потребували додаткового доказування. Відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу суперечить вимогам процесуального та матеріального права.

Отже, висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, не відповідають встановленим обставинам і нормам права, тому рішення підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, а зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні та стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні квартирою, а також відмови у стягнення витрат за договором про надання правничої допомоги з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким ці вимоги задовольнити.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали, просили скаргу задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року оскаржується в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні та стягненні судових витрат, отже в іншій частині колегією суддів не переглядається.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи установлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 були власниками в рівних долях квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації на підставі розпорядження №2211 від 11 грудня 2008 року (том 1 а.с. 21).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року у справі №754/5575/23 за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/8 частини квартири, що раніше належала його дочці, ОСОБА_5 (том 1 а.с. 13-14).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2023 року у справі №754/15253/23 за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/8 частину квартири (а.с. 15-17).

На час розгляду справи право власності на квартиру АДРЕСА_2 розподілена наступним чином: ОСОБА_2 - 3/8 частин; ОСОБА_3 - 2/8 частин; ОСОБА_1 - 2/8 частин; ОСОБА_4 - 1/8 частина.

Згідно даних листа Деснянського управління поліції у м. Києві №10408/125/49-22 від 12 серпня 2022 року убачається, що на звернення ОСОБА_3 щодо знесення до квартири сміття ОСОБА_2 убачається, що в ході проведення перевірки установлено, що квартира дійсно захаращена сміттям, яке приносить ОСОБА_2 . Оскільки на час проведення перевірки останній був відсутній за місцем мешкання, провести з ОСОБА_2 профілактичну бесіду не представилось можливим (том 1 а.с. 76).

Згідно даних листа Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві №П-3140/125/49-2023 від 29 березня 2023 року убачається, що під час розгляду звернення ОСОБА_3 установлено, що заявниця неодноразово зверталась по спецлінії "102" з приводу домашнього насильства з її сином, останнє повідомлення зафіксоване 02 серпня 2023 року (том 1 а.с. 78).

Згідно даних листа №32879/125/49-2023 від 30 жовтня 2023 року убачається, що Деснянським УП ГУ НП у м. Києві розглянуто звернення ОСОБА_3 з приводу вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 . За результатом звернення із ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду щодо неприпустимості вчинення домашнього насильства та попереджено про можливість притягнення до адміністративної відповідальності (том 1 а.с. 80).

Відповідачкою за первісним позовом надано фотознімки із спірної квартири. Із наданих фото убачається, що квартира АДРЕСА_2 захаращена різними речами.

Із матеріалів справи убачається, що у суді першої інстанції як свідки були допитані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які пояснили, що у квартирі бували декілька разів, квартирою неможливо користуватись через захаращення ОСОБА_9 сміттям.

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частини 1 статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Відповідно до частин 1, 3 статі 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз установлених даних дозволяє зробити висновок, що показання свідка є одним із джерелом доказів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову в частині усунення перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_3 місцями загального користування шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити зазначені приміщення від принесеного сміття, мотлоху та інших речей, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що матеріали справи містять відомості про те, що квартира перебуває у незадовільному стані.

При цьому, із даних листа Деснянського управління поліції у м. Києві №10408/125/49-22 від 12 серпня 2022 року убачається, що таким установлено, що квартира дійсно захаращена сміттям, яке приносить ОСОБА_2 . Крім цього допитані у суді першої інстанції свідки вказали, що сміття до квартири приносить саме ОСОБА_2 , та саме через його дії квартира перебуває у незадовільному стані.

Вказані обставини ОСОБА_2 не спростовано.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не доведено позовні вимоги є помилковими.

Отже, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_2 , якими є коридор, ванна, убиральня, кухня, зобов`язавши ОСОБА_2 звільнити зазначені приміщення від побутового сміття, підлягає скасуванню із ухваленням у цій частині нового судового рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 привести місця загального користування, а саме коридор, ванну, убиральню, кухню у придатний для користування стан, звільнивши їх від побутового сміття.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає про таке.

Установлено, що 31 липня 2024 року між адвокатом Місевичем О.З. та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 укладено договір про надання правничої допомоги відповідно до якого ОСОБА_1 , ОСОБА_3 доручили, а адвокат прийняв доручення та зобов`язався надавати правову допомогу у цивільній справі про усунення перешкод у користуванні квартирою та відшкодування витрат на утримання майна, ведення справи у суді, участь у справі в якості представника та пов`язані з цим будь-які інші послуги.

Згідно пункту 5.1. договору розмір гонорару адвоката складає 9 150,00 гривень.

Клієнт зобов`язується сплачувати адвокату за послуги гонорари, оплачувати витрати та здійснювати інші платежі, згідно цього договору, окремих замовлень, звітів адвоката, якщо тільки допомога не надається безоплатно (том 1 а.с. 202-203).

Згідно даних розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу убачається, що адвокатом надано таку правничу допомогу:

- зустріч з клієнтом, надання консультації / 2 години / 2 х 375,00 гривень / 750,00 гривень;

- пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання стратегії представництва інтересів клієнта в судовому засіданні / 2 години / 2 х 300,00 гривень / 600,00 гривень;

- складання зустрічної позовної заяви/ 5 годин / 400,00 гривень / 2 000,00 гривень;

- ознайомлення із відзивом на зустрічну позовну заяву та його правовий аналіз / 2 години / 2 х 400,00 гривень / 800,00 гривень;

- участь в судових засіданнях Деснянського районного суду міста Києва 4 х 1 250,00 гривень / 5000,00 гривень.

Всього 9 150,00 гривень (том 1 а.с. 204).

На підтвердження факту оплати послуг матеріали цивільної справи містять квитанцію №1 на суму 6 400,00 гривень та квитанцію №3 на суму 2 750,00 гривень, згідно даних яких адвокат Місевич О.З. отримав від ОСОБА_3 9 150,00 гривень (том 1 а.с. 196-197).

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137, частина 8 статті 141 ЦПК України).

Для визначення суми відшкодування суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини цієї справи.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено "визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".

У пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено "не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність".

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив наступне.

"Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 141 цього Кодексу."

У цій справі позивач за первісним позовом клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв.

З урахуванням наведеного вище, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

Колегія суддів уважає, що не підлягають відшкодуванню такі виокремлені витрати, як за зустріч з клієнтом, надання консультації та пошук і аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання стратегії представництва інтересів клієнта в судовому засіданні на загальну суму 1 350,00 гривень, оскільки ці послуги охоплюються таким видом правової допомоги як складання зустрічної позовної заяви.

Також, колегія суддів не убачає підстав для відшкодування витрат за таку послугу як ознайомлення із відзивом на зустрічну позовну заяву та його правовий аналіз вартістю 800,00 гривень, оскільки така за своєю природою не є правовою допомогою.

За таких обставин, обґрунтований та співмірний розмір витрат, що підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 становить 7 000,00 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Установлено, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не розподілив судові витрати в частині судового збору.

Установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Отже, із ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню 1 211,20 гривень, оскільки судом першої інстанції задоволено вимогу майнового характеру.

Крім цього, ураховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволено, із ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню 1 816,80 гривень на відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Місевичем Олегом Захаровичем, задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні, стягненні судових витрат - скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 місцями загального користування у квартирі АДРЕСА_2 , якими є коридор, ванна, убиральня, кухня, зобов`язавши ОСОБА_2 привести місця загального користування, а саме коридор, ванну, убиральню, кухню у придатний для користування стан, звільнивши їх від побутового сміття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги в суді першої інстанції, 7 000,00 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави на відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції, 1 211,20 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави на відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, 1 816,80 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова