П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року м. Київ

Справа № 371/476/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/12447/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» на рішення Миронівського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Капшук Л.О. 29 вересня 2023 року у м. Миронівка, повний текст рішення складений 06 жовтня 2023 року та на додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Капшук Л.О. 22 листопада 2023 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Капшук Л.О. 22 листопада 2023 року, у справі за позовом Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини», треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Миронівська міська рада, Обухівська районна державна адміністрація Київської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В

У травні 2021 року Колективне сільськогосподарське підприємство «Маслівське» (далі - КСП «Маслівське») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» (далі - ТОВ «Нива Миронівщини»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Київській області), про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що слідчим відділом Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000279, відомості про яке 15 червня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України. КСП «Маслівське» є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження позивачу стало відомо, що у досудовому розслідуванні було призначено та проведено земельно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок судового експерта від 01 квітня 2021 року № 327/04-2021.

Відповідно до вказаного висновку експерта на земельну ділянку державної власності, кадастровий номер :02:208:0001, загальною площею 392,0472 га, яка на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153877 перебувала у користуванні Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» (далі - ДП «СП «Маслівське»), повністю накладається земельна ділянка, кадастровий номер :02:023:0002.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана вище земельна ділянка належать на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року у справі № 371/318/17.

Підставою набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:023:0002, є розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області (далі - Миронівська РДА) від 22 травня 2018 року № 165 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 на території Маслівської сільської ради Миронівського району, Київської області».

КСП «Маслівське» зазначає, що воно є правонаступником ДП «СП «Маслівське».

У порядку правонаступництва до КСП «Маслівське» перейшло право постійного користування земельною ділянкою державної власності, кадастровий номер :02:208:0001, загальною площею 238,9369 га, яка на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153877 перебувала у користуванні ДП «СП «Маслівське».

Позивач вважає себе титульним володільцем зазначеної земельної ділянки.

Належна ОСОБА_1 земельна ділянка була виведена із земель державної власності незаконно, а їх передання у приватну власність за рахунок земельної ділянки, кадастровий номер :02:208:0001, відбулося з порушенням норм законодавства і призвело до порушення законних прав та інтересів позивача.

ОСОБА_1 передала спірну земельну ділянку в оренду ТОВ «Нива Миронівщини».

КСП «Маслівське» посилалось на те, що, оскільки право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 отримала незаконно, тому вона немає повноважень власника майна, передбачених частиною першою статті 319 ЦК України.

З урахуванням вказаного вище просило:

1) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 у державну власність в особі ГУ Держгеокадастру у Київській області та у володіння КСП «Маслівське» земельну ділянку, кадастровий номер :02:023:0002;

2) визнати недійсним договір оренди землі від 11 червня 2018 року № М-1, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини».

19 жовтня 2021 року КСП «Маслівське» подало заяву про зміну предмета позову в частині зміни пункту 1 позовних вимог, викладених у первісній позовній заяві.

З посиланням на Закон України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (далі - Закон № 1423-IX) зазначало, що земельна ділянка, яка перебуває у постійному користуванні КСП «Маслівське», перейшла з державної власності у власність територіальної громади (комунальну).

У заяві про зміну предмета позову просило витребувати спільну ділянку у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради та виклало пункт 1 позовних вимог прохальної частини позовної заяви у новій редакції.

З урахуванням вказаного вище просило:

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради земельну ділянку, кадастровий номер :02:023:0002 (вимога з урахуванням заяви про зміну предмета позову);

- визнати недійсним договір оренди землі від 11 червня 2018 року № М-1, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини» (вимога в редакції первісної позовної заяви).

Миронівський районний суд Київської області ухвалою від 08 листопада 2021 року залучив до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Миронівську міську раду та Обухівську районну державну адміністрацію Київської області.

Ухвалою від 11 січня 2022 року Миронівський районний суд Київської області прийняв заяву КСП «Маслівське» про зміну предмета позову, як заяву про зміну підстав позову.

Суд зазначив, що КСП «Маслівське» позовні вимоги, зазначені в пункті 1 позовної заяви, виклало у такій редакції: витребувати у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :02:023:0002, площею 4,11 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Водночас, дослідивши зміст первісної позовної заяви, місцевий суд вважав, що позивач змінив підстави, а не предмет позову.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2023 року позов КСП «Маслівське» - задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 11 червня 2018 року № 1-М, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини».

Витребувано з володіння ОСОБА_1 у володіння КСП «Маслівське» земельну ділянку, кадастровий номер :02:023:0002.

У задоволенні позовних вимог про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер :02:023:0002, у комунальну власність Миронівської територіальної громади в особі Миронівської міської ради відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Задовольнивши позовну вимогу про витребування спірної земельної ділянки у володіння КСП «Маслівське», місцевий суд керувався тим, що з урахуванням обставин набуття ДП «СП «Маслівське» права постійного користування спірною земельною ділянкою на підставі державного акта, подальшого правонаступництва позивача після ДП «СП «Маслівське», яке відбулось внаслідок реорганізації (перереєстрації) цієї особи, без її ліквідації та набуття позивачем за наслідками приватизаційної процедури всіх прав та обов?язків ДП «СП «Маслівське», право постійного користування земельною ділянкою у позивача не припинилося. Отже, КСП «Маслівське» є титульним володільцем земельної ділянки, кадастровий номер :02:208:0001.

Суд урахував, що згідно з висновком земельно-технічної експертизи від 01 квітня 2021 року №327/04-2021 на земельну ділянку, кадастровий номер :02:208:0001, повністю накладається земельна ділянка, кадастровий номер :02:023:0002.

Місцевий суд зазначив, що передання ОСОБА_1 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:208:0001, відбулося поза волею власника, оскільки станом на 22 травня 2018 року органом, уповноваженим на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, було Державне агентство земельних ресурсів України, а Миронівська РДА не мала повноважень на розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Місцевий суд зазначив, що матеріали справи не містять інформації про те, що земельну ділянку, кадастровий номер :02:208:0001, передано до резервного фонду та у державну власність при розпаюванні КСП «Маслівське».

Суд першої інстанції посилався на те, що законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою, зокрема титульним володільцям.

Оцінивши втручання у право ОСОБА_1 на майно, суд урахував, що вона безвідплатно набула право власності на спірну земельну ділянку, яка вибула із власності держави та користування позивача не з їхньої волі, тому дійшов висновку про витребування майна в порядку статей 387, 388 ЦК України.

Враховуючи норми законодавства щодо продовження строків позовної давності на строк дії карантину, а також те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 14 травня 2021 року, місцевий суд дійшов висновку, що за вимогою про витребування земельної ділянки у володіння позивача позовна давність не спливла.

Вирішуючи вимогу про визнання недійсним договору оренди землі суд першої інстанції зазначив, що правова підстава, відповідно до якої ОСОБА_1 набула права власності на спірну земельну ділянку, є незаконною, тому у ОСОБА_1 не виникло права на розпорядження спірною земельною ділянкою, отже, договір оренди спірної земельної ділянки, укладений 11 червня 2018 року між нею та ТОВ «Нива Миронівщини», є недійсним на підставі частини першої статті 203 ЦК України.

Відмовивши у задоволенні позовної вимоги про витребування спірної земельної ділянки у власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не надав суду доказів, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах Миронівської територіальної громади чи доказів набуття повноважень на представлення інтересів територіальної громади в питаннях витребування належних до комунальної власності земельних ділянок.

Додатковим рішенням Миронівського районного суду Київської області від 22 листопада 2023 року стягнуто із ОСОБА_1 , ТОВ «Нива Миронівщини» на користь КСП «Маслівське» витрати на правничу допомогу у розмірі 7960,00 грн з кожного.

Вказане рішення вже було предметом перегляду суду апеляційної та касаційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 02 квітня 2025 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд вказав на те, що суд апеляційної інстанції, залишаючи оскаржуване рішення без змін, керувався тим, що місцевий суд, не прийнявши до розгляду заяву КСП «Маслівське» від 19 жовтня 2021 року про зміну предмета позову, вирішив справу за первісними позовними вимогами, водночас залишив поза увагою зміст первісної позовної заяви, заяви КСП «Маслівське» від 19 жовтня 2021 року про зміну предмета позову та ухвали суду першої інстанції від 11 січня 2022 року про прийняття заяви КСП «Маслівське» про зміну предмета позову, де останнє просило витребувати земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради.

Отже, апеляційний суд неправильно застосував норми процесуального права та не врахував сталу практику Верховного Суду, зокрема висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23), на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції помилково вважав, що місцевий суд, не прийнявши до розгляду заяву позивача від 19 жовтня 2021 року про зміну предмета позову, розглянув справу у межах позовних вимог, зазначених у первісній позовній заяві, та не перевірив, у якій частині позивач змінив пункт 1 прохальної частини первісної позовної заяви.

В апеляційній скарзі ТОВ «Нива Миронівщини», не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, вказує на те, що суд не встановив зміст позивних вимог, правові норми, що підлягають застосуванню, та характер спірних правовідносин.

Суд безпідставно прийняв заяву про одночасну зміну підстав та предмета позову та прийняв і розглянув одночасно дві вимоги, заявлені постійним землекористувачем, про витребування земельної ділянки на користь власника (територіальної громади) та про витребування цієї земельної ділянки на користь титульного володільця.

Також вказують на те, що віндикація є неналежним способом захисту прав КСП «Маслівське».

Апеляційну скаргу на додаткове рішення мотивовано тим, що витрати на правничу допомогу, відшкодовані позивачу, не є фактично понесеними, неминучими та співмірними.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 листопада 2023 року, не погоджуючись з неминучістю та співмірністю витрат на правничу допомогу. Доводи її апеляційної скарги аналогічні доводам апеляційної скарги ТОВ «Нива Миронівщини» на додаткове рішення.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Нива Миронівщини» - Юрко К.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про її задоволення.

Представник позивача - Швачка В.Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Треті особи Миронівська міська рада, Обухівська районна державна адміністрація Київської області подали заяви про розгляд справи за відсутності їх представників.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа Головне управління Держгеокадастру у Київській області причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважала, що неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що КСП «Маслівське» утворено відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 29 лютого 2012 року № 141-25-2/1 та протоколу установчих зборів КСП «Маслівське» від 12 грудня 2012 року №1, шляхом перетворення ДП «СП «Маслівське», та є правонаступником цього державного підприємства, в тому числі щодо права постійного користування землею.

ДП «СП «Маслівське» набуло право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер :02:208:0001, загальною площею 392,0472 га, на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153877, виданого Управлінням земельних ресурсів у Миронівському районі 23 грудня 2009 року, який зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10.

Відповідно до відомостей Плану приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське» земельна ділянка, кадастровий номер :02:208:0001, входить до переліку майна об?єкта приватизації. Це підтверджується витягом зі статуту КСП «Маслівське», затвердженого протоколом загальних зборів членів КСП «Маслівське» від 19 березня 2018 року № 01-18 (т.1, а. с.76), витягом зі статуту КСП «Маслівське», затвердженого протоколом установчих зборів членів КСП «Маслівське» від 12 грудня 2012 року № 1 (т. 1, а. с. 44), наказом регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 29 лютого 2012 року № 41-25-2/1 (т. 2, а. с. 22), планом приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське» (т.2, а.с. 23-33), наказом регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 21 грудня 2012 року № 25-7/1 (т. 2, а. с. 21), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 28 квітня 2021 року (т. 1, а. с. 40-42), державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії № ЯЯ № 153877, виданим Управлінням земельних ресурсів у Миронівському районі 23 грудня 2009 року (т. 1, а. с. 75).

Відповідно до висновку експерта від 01 квітня 2021 року № 327/04-2021 за результатами проведення земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000279, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, на земельну ділянку, кадастровий номер :02:208:0001, накладається земельна ділянка, кадастровий номер :02:023:0002, площею 4,1100 га (т. 1, а. с. 23-29).

Земельна ділянка, кадастровий номер :02:023:0002, належить до земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належать на праві власності ОСОБА_1 , яка набула її у власність на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року у справі № 371/318/17 та розпорядження Миронівської РДА від 22 травня 2018 року № 165.

Земельну ділянку, кадастровий номер :02:023:0002, ОСОБА_1 набула у власність на підставі розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 22 травня 2018 року № 165 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області».

Згідно з преамбулою вказаного розпорядження рішення прийнято відповідно до статей 17, 186 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, статей 1-3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв)», статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», заяви ОСОБА_1 та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області (т. 1, а. с. 55).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року у справі № 371/318/17 за ОСОБА_1 визнано право на отримання у власність земельної частки (паю) із резервного фонду земель, переданих у державну власність при розпаюванні КСП «Маслівське», розміром 4,57 умовних кадастрових гектари, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області (т. 1, а. с. 63, 64).

Спірну земельну ділянку ОСОБА_1 передала в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» на підставі договору оренди землі від 11 червня 2018 року № М-1. Це підтверджується відомостями інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 20 квітня 2021 року № № 270746649, 253458791 (т. 1, а. с. 30, 134), договором оренди земельної ділянки від 11 червня 2018 року № М-1 (т. 2, а. с. 44-48), актом приймання-передавання земельної ділянки від 11 червня 2018 року, який є додатком до договору оренди земельної ділянки (т. 2, а. с. 49).

Згідно з протоколом Загальних зборів трудового колективу і ініціативної групи пенсіонерів ДП «СП «Маслівське» від 06 липня 2012 року прийнято рішення: визначити організаційно-правову форму новоствореного підприємства під час приватизації ДП «СП «Маслівське», а саме Сільськогосподарський виробничий кооператив «Маслівський»; звернутися до Миронівської районної державної адміністрації з клопотанням про надання дозволу на розроблення проєкту роздержавлення та приватизації земель ДП «СП «Маслівське» відповідно до статті 25 ЗК України, орієнтовною площею 1 968,00 га, з подальшим виготовленням державних актів на земельні ділянки, які будуть власністю членів трудового колективу і прирівняних до них осіб чисельністю 350 осіб. До протоколу додано список членів КСП «Маслівське» та пенсіонерів з їх числа, які мають право на отримання земельних паїв (т. 2, а. с. 37, 38).

Згідно з висновком науково-правової експертизи від 26 листопада 2020 року № 126/226-е щодо дотримання земельного законодавства України під час приватизації земель колишнього державного сільськогосподарського підприємства, яке реорганізоване у колективне сільськогосподарське підприємство, поданим позивачем, з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності перейшли від Миронівської РДА до територіального органу Державного агентства земельних ресурсів у Київській області, відповідно до Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (т. 1, а. с. 77-82).

Відповідно до повідомлення Обухівської районної військової адміністрації Київської області від 31 січня 2022 року № 60/07-15/212 проєкт приватизації земель ДП «СП «Маслівське» на зберіганні в архівному відділі Обухівської РДА не перебуває (т. 2, а. с. 35, 36).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

У ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 371/429/21 вказав на те, що у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 ЦК України.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником та володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Право власника згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої цієї статті).

З урахуванням викладених норм матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який вказує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14 (провадження № 14-636цс18) та постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 199/8392/16-ц (провадження № 61-21521св19).

У постанові від 14 вересня 2023 року у справі № 279/5280/18 (провадження № 61-3534св23) Верховний Суд зазначив, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність, насамперед, від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном.

В постанові від 12 липня 2023 року у справі № 757/61314/18-ц (провадження № 61-17763св21) зазначено, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача.

В постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 925/913/19, вказано, що передумовами та матеріальними підставами захисту права власності на нерухоме майно у спосіб, визначений в статтях 387, 388 ЦК України, є наявність підтвердженого належними доказами права власності. Тобто особа, яка звертається до суду, або в інтересах якої звертається інша особа, з вимогою про витребування майна з незаконного володіння як у добросовісного, так і недобросовісного набувача, повинна довести право власності позивача на майно, що перебуває у чужому володінні.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина третя цієї ж статті прямо декларує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 175 ЦПК України).

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (ч.6 ст. 175 ЦПК України).

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 264 ЦПК України).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу (постанови від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23)).

Від підстав позову необхідно відрізняти правові підстави позову (юридичне обґрунтування позову) - юридичну кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно надати правову кваліфікацію спірних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20, від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (постанови Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 759/17146/20 (провадження № 61-7914св23), від 22 травня 2024 року у справі № 128/285/18 (провадження № 61-15740св23) та інші).

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання в справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) виснувала, що в разі надходження до суду такої заяви суд з огляду на її зміст, а також зміст раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, ст. 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені в тексті позовної заяви.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

У п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Водночас під час подання такої заяви позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Стаття 188 ЦПК України містить правила об`єднання і роз`єднання позовів.

Згідно із частиною першою статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Однак таке об`єднання позовних вимог можливе саме в одній позовній заяві під час звернення з позовом до суду, а не шляхом подання нового самостійного позову з додатковими похідними вимогами після порушення провадження в справі для його спільного розгляду з первісним позовом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2024 року у справі №657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зазначила, що оскільки положення частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, то в разі подання позивачем заяви в підготовчому засіданні, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути заявникові. Водночас позивач не позбавлений прав звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та всупереч принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанова Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

У справі, що переглядається, у позовній заяві КСП «Маслівське» заявило такі позовні вимоги:

у пункті 1 прохальної частини просило витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 у державну власність в особі ГУ Держгеокадастру у Київській області та у володіння КСП «Маслівське» земельну ділянку, кадастровий номер :02:023:0002, фактично об`єднавши дві вимоги, а саме про витребування земельної ділянки у власність держави та про витребування земельної ділянки у володіння позивача;

у пункті 2 прохальної частини просило визнати недійсним договір оренди землі від 11 червня 2018 року № М-1, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини».

У прохальній частині заяви про зміну предмета позову КСП «Маслівське» виклало пункт 1 своїх позовних вимог, зазначених у прохальній частині первісної позовної заяви, у новій редакції, а саме витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради земельну ділянку, кадастровий номер :02:023:0002.

Також зазначило, що пункт 2 позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі, викладений у прохальній частині первісної позовної заяви, залишається незміненим.

Ухвалою від 11 січня 2022 року Миронівський районний суд Київської області прийняв заяву КСП «Маслівське» від 19 жовтня 2021 року як таку, якою змінено підстави позову. Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторона позивача змінила підстави, а не предмет позову.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Зі змісту заяви представника КСП «Маслівське» - адвоката Швачки В.Ю. про зміну предмету позову від 18 жовтня 2021 року вбачається, що після подачі позовної заяви КСП «Маслівське» до суду, у законодавстві, що регулює земельні відносини та повинно застосовуватися до спірних правовідносин, зокрема, в частині повноважень уповноважених органів на розпорядження земельними ділянками, відбулися зміни. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ від 28 квітня 2021 року розширено права органів місцевого самоврядування, районних, обласних державних адміністрацій, обмежено повноваження органів Держгеокадастру на розпорядження землями сільськогосподарського призначення. З дня набрання чинності абзацом 1 пункту 24 Перехідних положень ЗК України, тобто з 27 травня 2021 року, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зазначених у підпунктах а-е даного пункту Перехідних положень. З урахуванням вказаного, територіальні органи Держгеокадастру, зокрема, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, позбавлені права на розпорядження землями сільськогосподарського призначення, які попередньо перебували у державній власності за межами населених пунктів.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:208:0001, за рахунок якої були сформовані спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:023:0002, знаходиться на території Маслівської територіальної громади, поза межами населеного пункту. Маслівська територіальна громада увійшла до складу Миронівської територіальної громади. А тому спірна земельна ділянка підлягають витребуванню із незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради.

Отже, враховуючи, що КСП «Маслівське», діючи через свого представника - адвоката Швачку В.Ю., відповідно до вимог ст.ст. 43, 49 ЦПК України розпорядилось своїми процесуальними права щодо предмета спору на власний розсуд, а саме, замість первісних позовних вимог (витребувати земельні ділянки у ОСОБА_1 у державну власність в особі ГУ Держгеокадастру та у володіння КСП «Маслівське») в межах спірних правовідносин змінило їх на інші вимоги (витребувати земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради), тобто, зазначивши, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення його порушеного права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сторона позивача змінила підстави, а не предмет позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково вирішив позовні вимоги КСП «Маслівське» в частині витребування у ОСОБА_1 у володіння КСП «Маслівське» земельної ділянки площею 4,11 га з кадастровим номером :02:023:0002, оскільки ці вимоги позову, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 18 жовтня 2021 року, були змінені, що узгоджується з наведеними вище нормами ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог КСП «Маслівське» про витребування земельних ділянок у ОСОБА_1 у володіння КСП «Маслівське» не може бути залишене без змін, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права.

В частині вирішення позовних вимог КСП «Маслівське» про витребування земельних ділянок з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади, суд першої інстанції вірно виходив із того, що у КСП «Маслівське» відсутнє право на звернення з даними вимогами.

Разом з цим слід зазначити, що Миронівська міська рада у даній справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У поясненнях наданих до суду першої інстанції Миронівська міська рада зазначила, що КСП «Маслівське» не є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:203:0001 і не наділено повноваженням щодо витребування цієї земельної ділянки (її частини) з чужого незаконного володіння.

В пунктах 7.23-7.24 постанови від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

А отже задоволення позовних вимог КСП «Маслівське» про витребування земельних ділянок з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади не вбачається можливим і з огляду на положення процесуального закону.

Вирішуючи вимогу про визнання недійсним договору оренди землі суд першої інстанції зазначив, що правова підстава, відповідно до якої ОСОБА_1 набула права власності на спірну земельну ділянку, є незаконною, тому у ОСОБА_1 не виникло права на розпорядження спірною земельною ділянкою, отже, договір оренди спірної земельної ділянки, укладений 11 червня 2018 року між нею та ТОВ «Нива Миронівщини», є недійсним на підставі частини першої статті 203 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що ДП «СП «Маслівське» набуло права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 238,9355 га, кадастровий номер: :02:203:0001, яка розташована на території Маслівської сільської ради, на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153877, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 23 грудня 2009 року.

Вказаний державний акт на право постійного користування земельною ділянкою зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 150.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до даних Плану приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське», земельна ділянка з кадастровим номером :02:203:0001 входить до переліку майна об`єкта приватизації, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до висновку науково-правової експертизи від 26 листопада 2020 року № 126/226-е на земельну ділянку з кадастровим номером :02:203:0001 накладаються земельна ділянка з кадастровим номером :02:023:0002, площею 4,11 га.

Вказана земельна ділянка з кадастровим номером :02:023:0002передано ОСОБА_1 в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» на підставі договорів оренди землі від 11 червня 2018 року строком на 7 років, тобто до 11 червня 2025 року.

Як вже вказано вище, судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:203:0001 є об`єктом комунальної власності Миронівської міської територіальної громади і перебуває в розпорядженні Миронівської міської ради. КСП «Маслівське» фактично звернулося до суду з даним позовом в інтересах вказаного органу місцевого самоврядування щодо захисту права власності останнього на вказану земельну ділянку, на яку накладається спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:023:0002.

Ці обставини підтверджуються також змістом позовних вимог КСП «Маслівське», яке, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило витребувати земельні ділянки саме на користь Миронівської міської ради.

Разом з тим, Миронівська міська рада у даній справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387 та 388 ЦК України. При цьому такий позов може бути заявлений саме власником.

Оскільки позовні вимоги КСП «Маслівське» в частині визнання недійсним договору оренди землі, укладених ОСОБА_1 з ТОВ «Нива Миронівщини», є похідними від вимог в частині витребування земельних ділянок спірних земельних ділянок на користь Миронівської міської ради, то правові підстави для задоволення вказаних вимог також відсутні.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги КСП «Маслівське» знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції не достатньо повно та всебічно з`ясував обставини справи, не врахував положення чинного законодавства та правові висновки наведені Верховним Судом у постановах, що є релевантними до спірних правовідносин, у зв`язку з чим дав неналежну правову оцінку спірним правовідносинам, що дає підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «Нива Миронівщини» та апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі №911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21, від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23.

Таким чином, у зв`язку із скасуванням рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2023 року, то і додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 19 грудня 2023 року підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, оскільки у задоволенні позову КСП «Маслівське» відмовлено, та у відповідності до вимог ч.2 ст. 141 ЦПК України, згідно якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви КСП «Маслівське» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Разом з тим в порядку визначеному ч.13 ст. 141 ЦПК України стягненню з КСП «Маслівське» на користь ТОВ «Нива Миронівщини» підлягає сплачений ними судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3405,00 грн та за подання касаційної скарги в розмірі 4540,00 грн, що становить загальну суму 7945,00 грн (т.3 а.с. 106, т. 4 а.с. 101).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2023 року та додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 листопада 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини», треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Миронівська міська рада, Обухівська районна державна адміністрація Київської області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки - залишити без задоволення.

Стягнути з Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарги в розмірі 7945,00 грн.

Позивач: Колективне сільськогосподарське підприємство «Маслівське» (08824, Київська обл., Київська обл., Обухівський р-н., с. Потік, вул. Преображенська, 72Б, )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» (08801, Київська обл., м. Миронівка, вул. Соборності, 58, ).

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року.