Справа № 2-1120/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

за участю секретаря Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича про встановлення порядку виконання судового рішення, шляхом надання дозволу на реалізацію (продаж) нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шипков Є.О., звернувся до суду з вказаним поданням, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Єгора Олексійовича знаходиться виконавче провадження №71395003 з примусового виконання виконавчого листа №2-1120/11, виданого від 15.03.2023 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ "Ерсте Банк" 275794,13 доларів та 228182,99 грн.

24 березня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шипковим Єгором Олексійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, за адресою вказаною у виконавчому документі, а також виклик про явку до приватного виконавця на прийом, зобов`язано надати достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; довідку про склад сім`ї; документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності.

Одночасно із відкриттям виконавчого провадження приватним виконавцем було направлено запити до реєструючих установ з метою перевірки майнового стану боржника, що підтверджується реєстром відправлень АТ «УКРПОШТА» від 27.03.2023 року , номер відправлення 180.

24.03.2023 року приватним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника №71395003, однак коштів для задоволення вимог стягувача виявлено не було.

На виконання вимог заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження Приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника №71395003 від 31.10.2023 року, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення.

В ході примусового виконання виконавчого документа стало відомо, що боржнику належить на праві приватної власності рухоме майно, а саме: транспортний засіб марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , а також транспортний засіб марки КРАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 . (копія відповіді МВС додається)

31.10.2023 року Приватним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника №71395003 від 31.10.2023 року та постанова про розшук майна боржника, однак на сьогодні достовірна інформація щодо місцезнаходження транспортних засобів відсутня, тому звернути стягнення неможливо .

Згідно відповідей Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України щодо осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами про останнє місце роботи, відомості стосовно боржниці ОСОБА_2 відсутні.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта боржниці на праві приватної власності належить: земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0058 (0,035 га), земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0053 (0,079 га), земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0139 (0,236 га), земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0052 (0,25 га), земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0191 (0,0498 га), земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:1191 (1,2821 га), Торговельно-складські приміщення бази по реалізації будівельних матеріалів, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка під ним з кадастровим номером :02:003:0046 (0,3578 га) (об`єкт перебуває в іпотеці). Торгівельно-складське приміщення, яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка під ним з кадастровим номером :02:003:0426 (0,0019 га) згідно договору купівлі-продажу від 12.02.2016 року орієнтовна вартість майна 9699 грн. Домоволодіння, з господарчими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельні ділянки під ним з кадастровим номером :02:003:0244 (0,0713 га) та кадастровим номером :02:003:0245 (0,0487 га). Рішенням Авангардівської селищної ради №1002-V прийнятим XLI сесії V скликання від 15.07.2014 року вищезазначені земельні ділянки було об`єднано в одну земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0036 (0,1200 га), цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_2 .

З рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06.11.2024 року у справі №723/4574/24 вбачається визначення вартості частини ділянок: за кадастровим номером :01:003:0058 складає - 951,73 грн. за кадастровим номером :01:003:0053 складає - 21488,19 грн. за кадастровим номером :01:001:0139 складає - 6417,38 грн. за кадастровим номером :01:003:0052 складає - 124732,44 грн. за кадастровим номером :01:003:0191 складає - 1354,18 грн.

Відповідно до Витягу № НВ-025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1191 складає 11979,04 грн. Таким чином, орієнтовна вартість всього майна боржниці, окрім домоволодіння, з господарчими будівлями та спорудами, складає 176621,96 гривень. Реалізація земельних ділянок та торгівельно-складського приміщення, що належать боржниці на праві приватної власності можлива, однак, враховуючи великий залишок боргу (а саме: 281086,57 доларів США, що станом на 12.09.2025 року еквівалентно 11612445,14 гривень) та небажання боржниці сплачувати заборгованість самостійно, вона не зможе компенсувати суму всього боргу, тому все одно виникає необхідність реалізовувати домоволодіння, з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді Авангардівської селищної ради №210 від 02.04.2025 року у будинку зареєстрована неповнолітня особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході примусового виконання виконавчого документа Приватним виконавцем було встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 фактично не мешкає за вищезазначеною адресою, оскільки фактично будинок використовується для утримання наркологічного центру, офіційний веб-сайт якого: https://hopes-medical.com/. Вимоги виконавця щодо надання доступу до житла були проігноровані боржницею.

22 липня 2025 року надійшла відповідь №01-2370 від Авангардівської селищної ради на звернення Приватного виконавця №7630 від 24 червня 2025 року щодо розгляду питання про примусову реалізацію житла, право користування яким мають неповнолітні діти, однак у наданні дозволу на реалізацію було відмовлено. Таким чином, на даний час, дозвіл на реалізацію арештованого майна, право на яке мають діти може надати тільки суд. Ненадання такого дозволу унеможливить виконання рішення суду у справі №2-1120/11, та, взагалі, спричинить невиконання аналогічних рішень судів про звернення стягнення на нерухоме майно боржника. Враховуючи всі вищезазначені обставини, реалізація будинку ніяким чином не порушить майнових чи немайнових прав неповнолітньої особи, яка не володіє та не користується вказаним об`єктом нерухомого майна.

У батька дитини, а саме ОСОБА_1 (що є чоловіком боржниці, а також співвідповідачем по справі) наявне на праві приватної власності будинок, за адресою Одеська обл., Любашівський р-н., с. Гвоздавка Друга, тому фактично у дитини є інші місця для постійного проживання.

З огляду на викладене, приватний виконавець просить встановити порядок виконання судового рішення Овідіопольського районного суду Одеської області по справі № 2-1120/11 від 24.01.2023 року шляхом надання дозволу на реалізацію (продаж) на прилюдних (електронних) торгах, у межах процедури виконавчого провадження, нерухомого майна, а саме: домоволодіння, з господарчими будівлями та спорудами, яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 , яке належить на праві приватної власності боржниці - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса якої за виконавчим документом - АДРЕСА_3 .

У судове засідання державний виконавець не з`явився.

Представник ТОВ "Консалт Солюшенс" у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялась належним чином.

ОСОБА_1 подав заяву про відкладення розгляду справи.

Суд, дослідивши подання, письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Єгора Олексійовича знаходиться виконавче провадження №71395003 з примусового виконання виконавчого листа №2-1120/11, виданого від 15.03.2023 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ "Ерсте Банк" 275794,13 доларів та 228182,99 грн.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

ЄСПЛ вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIIIвиконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частин першої, шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або інші законні представники не мають права без дозволу органу опіки та піклування, наданого відповідно до закону, вчиняти від імені малолітньої дитини правочини, визначені частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень не допускається. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав, інших прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна (в електронній або паперовий формі) подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від ід 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

З наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.

Разом із тим, чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Як вбачається зі змісту Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування, яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо остання є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.

Однак особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

Разом із тим, виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Тобто, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11 (провадження № 61-5415св22) та враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

У цій же постанові Верховний Суд вказав, що відповідно до частин першої, третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 передбачено, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах (у разі утворення), селищних, сільських рад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей.

Пунктом 67 вищевказаної постанови встановлено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення), селищної, сільської ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцезнаходженням майна протягом одного місяця з дня надходження заяви про вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Таким чином, звернення приватного виконавця із поданням про надання дозволу має бути спрямоване до , а не до Авангардівської селищної територіальної громади, а до виконавчого комітету Авангардівської селищної ради як органу опіки та піклування.

З матеріалів справи слідує, що перед зверненням до суду із указаним поданням, приватний виконавець звернувся до Авангардівської селищної територіальної громади із запитом щодо надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, в якому зареєстрований неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На вказаний запит Авангардівської селищною радою надано відповідь, у якій вказано, що надання дозволу на примусову реалізацію житла, в якому зареєстрований неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неможливим за відсутності звернення від батьків або законних представників дитини та гарантій збереження житлових прав неповнолітнього.

Таким чином, у матеріалах справи відсутня відмова органу опіки та піклування у наданні дозволу на реалізацію житлової нерухомості.

Доказів звернення приватного виконавця з відповідним запитом до виконавчого комітету Авангардівської селищної ради як органу опіки та піклування матеріали справи не містять, відтак підстави для задоволення подання відсутні.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя Кочко В.К.