Справа № 490/2023/25
н/п 2/490/2233/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Шведюк Д.О.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області, Державної казначейської служби про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В :

Притикін Ігор Ігорович, який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , звернувсь до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області, Державної казначейської служби, у якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 : інфляційні збитки на суму 83 815, 63 грн, 3% річних на суму 16 996, 03 грн та судові витрати у сумі 1 211, 20 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що відповідачами не виконано рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2024 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 700 000 грн 00 коп. Відтак на думку позивача, йому відповідно до статті 625 ЦК України, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» має бути сплачено 3% річних та інфляційні збитки.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2025 року усправі відкрито спрощене позовне провадження.

Від Головного управління державної казначейської служби України у Миколаївській області 08 квітня 2025 року до суду найшов відзив на позовну заяву, у якій представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.

У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Від представника позивача Притикіна І.І., до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі та участі позивача.

Від представника Головного управління державної казначейської служби України у Миколаївській області про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області №477/3262/23 від 16 квітня 2024 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 700 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду. Це рішення набрало законної сили 28 травня 2024 року.

На виконання цього рішення 09 липня 2024 року Жовтневим районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист №477/3262/23.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області №477/3262/23 від 29 липня 2024 року виправлено описку в рішенні. Ця ухвала набрала законної сили 27 серпня 2024 року.

Як свідчить розділ примітки у виконавчому листі, 01 вересня 2024 року його було повернуто на підставі пп.1 п. 9 Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Позивач ОСОБА_1 21 листопада 2024 року звернувся із заявою про виконання судового рішення до Головного управління Казначейства у Миколаївській області, також ним подано виконавчий лист.

Цей виконавчий лист Головним управлінням Казначейства у Миколаївській області 01 вересня 2024 року було повернуто на підставі пп.1 п. 9 Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області №477/3262/23 від 10 жовтня 2024 року виправлено описку в зазначеному рішенні. Ця ухвала набрала законної сили 02 листопада 2024 року.

Надалі позивач 21 листопада 2024 року повторно звернувся до Головного управління Казначейства у Миколаївській області із заявою про виконання виконавчого листа № 477/3262/23, виданого Жовтневим районним судом Миколаївської області.

Державна казначейська служба України 30.12.2024 року представнику позивача надіслала лист, в якому зазначено, що у Казначействі за бюджетною програмою за КПКВК 3504030 «Заходи щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі - бюджетна програма) з 23.12.2024 обліковується виконавчий документ у справі № 477/3262/23 про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач посилається на приписи статті 625 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 18 Прикінцеві та перехідні положення у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» і до цього часу діє воєнний стан. Оскільки період, за який позивачем обраховано 3% річних та інфляційні збитки починається з 29 травня 2024 року, тобто під час дії воєнного стану, норми статті 625 ЦК України застосуванню не підлягають.

Щодо застосування до спірних правовідносин Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», то суд зазначає таке.

Стаття 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Зі змісту позовних вимог слідує, що позивачу не виплачені кошти на відшкодування моральної шкоди на підставі рішення суду. Ці виплати не є грошовими доходами в розумінні Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Отже, норми вказаного закону не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання визначені в Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Частина перша статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначає, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (частина друга статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (частина третя статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина четверта статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

З матеріалів справи слідує, що відповідачами не виконано рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області у справі №477/3262/23. Ця обставина не заперечується відповідачами.

Отже, відповідно до приписів частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» на користь позивача має бути сплачено компенсацію у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми (700 000 грн 00 коп.).

Позивач із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду Миколаївської області №477/3262/23 звернувся до Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області 21 листопада 2024 року. Протягом трьох місяців відповідач мав виплатити кошти відповідно до виконавчого листа, тобто до 21 лютого 2025 року.

Посилання позивача про необхідність обраховувати компенсацію починаючи з 29 травня 2024 року, суд відхиляє, оскільки за приписами частини першої статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» право на отримання компенсації за невиконання рішення суду настає у разі неперерахування коштів протягом трьох місяців від дня отримання виконавчого документа, а не з наступного дня після дня набрання рішенням суду законної сили. За розрахунками суду сума, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 1750 грн 00 коп. (за один місяць).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та про необхідність стягнення з державного бюджету України на користь позивача 1 750 грн 00 коп.

В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст.18, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути за з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1750 грн 00 коп. суму 3% річних у розмірі 1750 грн 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Державна казначейська служба України: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ;

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби у Миколаївській області, 54055, м. Миколаїв, просп. Центральний, 141В, .

Суддя Л.М. Шолох