ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

23 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакова В.П.

суддів Бондар Я.М., Остапенко В.О.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльністі щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 р. № 58 і Міністерства юстиції України від 08.06.2001 р. № 259/34/5, зобов`язання укласти трудовий договір і виконувати умови п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, які підлягають державному соціальному страхуванню,

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльністі щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 р. № 58 і Міністерства юстиції України від 08.06.2001 р. № 259/34/5, зобов`язання укласти трудовий договір і виконувати умови п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, які підлягають державному соціальному страхуванню.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав на адресу Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу на зазначену вище ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження встановлено наступне.

У листопаді 2024 року від ОСОБА_1 на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року у справі № 215/5816/24 разом із заявою про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Агєєва О.В., Бондар Я.М., Корчистої О.І., Тимченко О.О., Зубакової В.П., Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М., Остапенко В.О., які, на думку ОСОБА_1 , не вживають систему заходів для повного, всебічного розгляду справи і це доводить їх зацікавленість, а також порушили правила і норми поведінки судді з метою використання своїх можливостей для задоволення власних потреб, що призведе до результату розгляду справи в якому побічно заінтересовані судді та норму ч. 2 ст. 353 ЦПК України тлумачать на свій розсуд, що суперечить її змісту.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Корчистої Олесі Іванівни, Агєєва Олександра Володимировича, Зубакової Вікторії Петрівни визнано необґрунтованою та заява про відвід передана до апарату Дніпровського апеляційного суду для визначення судді для розгляду цієї заяви, в порядку ч.1 ст.33, ч.3 ст.40 ЦПК України.

Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Корчистої Олесі Іванівни, Агєєва Олександра Володимировича, Зубакової Вікторії Петрівни.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є членом малозабезпеченої сім`ї з доходом у 2 589 гривень, які є менше рівня прожиткового мінімуму і предмет позову стосується права на працю.

До апеляційної скарги на підтвердження майнового стану надано довідку з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради за №3794 від 09 серпня 2024 про отримання ОСОБА_1 призначеної компенсації за надання соціальних послуг на непрофесійній основі по догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де зокрема зазначені компенсаційні виплати позивачу за 2022 та 2023 роки.

Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року залишено без руху для сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

В ухвалі без руху зокрема зазначено, що Згідно відомостей, а саме Довідки Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради за №1884 від 05 квітня 2024 про отримання ОСОБА_1 призначеної компенсації за надання соціальних послуг на непрофесійній основі по догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що річний доход позивача за 2023 рік складає 31 068 грн. (щомісячна сума компенсації становить 2589 грн. * 12 місяців = 31 068 грн.)

За подачу апеляційної скарги на ухвалу суду ОСОБА_1 повинен сплатити судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Провівши арифметичні розрахунки суд встановив, що 5% від суми річного доходу скаржника, а це 31 068 грн., складає 1553,40 грн., тобто сума судового збору, яку необхідно сплатити ОСОБА_1 605,60 грн. не перевищує 5% його річного доходу за попередній 2023 календарний рік та від суми отриманого річного доходу, сума судового збору складає всього 1,9 %, що повністю спростовує доводи скаржника про його неспроможність сплатити судовий збір.

Окрім того, ОСОБА_1 як на підставу звільнення від сплати судового збору посилається на те, що він є членом малозабезпеченої сім`ї, при цьому, жодного доказу зазначеному суду апеляційної інстанції не надано.

Малозабезпечена сім`я - це сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний дохід нижчий, ніж прожитковий мінімум для сім`ї. Цього статусу набувають лише ті сім`ї, яким призначено державну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого ПКМУ від 24.02.2003 №250.

Окрім того, посилання ОСОБА_1 на те, що його позов стосується права на працю, що є підставою для звільнення від сплати судового збору, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Такі позовні вимоги у даній цивільній справі ОСОБА_1 не заявлені.

У зв`язку із невиконанням ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року, якою відмовлено у відкритті провадження, у справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльністі щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 р. № 58 і Міністерства юстиції України від 08.06.2001 р. № 259/34/5, зобов`язання укласти трудовий договір і виконувати умови п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, які підлягають державному соціальному страхуванню.

У березні 2025 року ОСОБА_1 , повторно, звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, яке мотивоване тим, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом станом на 01 січня 2024 року становить 3028,00 грн., що перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік.

До клопотання про звільнення від сплати судового збору, додано довідку Тернівського УПСЗН м. Кривого Рогу № 351 від 16 січня 2025 року, відповідно до якої розмір доходу ОСОБА_1 , за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, складає 27 000,00 грн.

Скаржник наголошує на тому, що він є членом малозабезпеченої сім`ї з доходом у 2 250,00 грн., які менше встановленого рівня прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, до апеляційної скарги додано заяву про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Агєєва О.В., Бондар Я.М., Корчистої О.І., Тимченко О.О., Зубакової В.П., Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М., Остапенко В.О., які, на думку ОСОБА_1 , не вживають систему заходів для повного, всебічного розгляду справи і це доводить їх зацікавленість, а також порушили правила і норми поведінки судді з метою використання своїх можливостей для задоволення власних потреб, що призведе до результату розгляду справи в якому побічно заінтересовані судді та норму ч. 2 ст. 353 ЦПК України тлумачать на свій розсуд, що суперечить її змісту.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Корчистої Олесі Іванівни, Агєєва Олександра Володимировича, Зубакової Вікторії Петрівни визнано необґрунтованою та заява про відвід передана до апарату Дніпровського апеляційного суду для визначення судді для розгляду цієї заяви, в порядку ч.1 ст.33, ч.3 ст.40 ЦПК України.

Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Корчистої Олесі Іванівни, Агєєва Олександра Володимировича, Зубакової Вікторії Петрівни.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, зазначено, що надана довідка Тернівського УПСЗН м. Кривого Рогу № 351 від 16 січня 2025 року, відповідно до якої розмір доходу ОСОБА_1 , за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, складає 27 000,00 грн., що є недостатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, адже з цієї довідки не вбачається, що розмір судового збору (605,60 грн.) перевищує 5 відсотків розміру річного доходу скаржника за попередній календарний рік (2024 рік).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року у справі № 215/5816/24 залишено без руху.

Надано скаржнику строк для виконання вимог ухвали у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Роз`яснено, що у разі невиконання вимог ухвали суду, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута.

02 травня 2025 року ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду подано заяву про відкриття провадження по справі після усунення недоліків. Заява обґрунтована тим, що у зв`язку з тяжким матеріальним станом з місячним доходом нижче рівня прожиткового мінімуму йому важко звертатися до суду, тому що потрібно 30 грн. на поштові послуги, які він використав на звернення до суду. Хворіє, хворіє мати яку він доглядає, відсутні кошти на конверт та поштові послуги. Суддя повинен з`ясувати, чи можливо годуватися, одягатися за ці кошти та належним чином відреагувати, але суд тлумачить, що місячний дохід позивача перевищує 3 028,00 грн., а суд повинен вираховувати процент від річного доходу. Суддя не бере до уваги те, що судовий збір перевищує 5 % розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, а це 1350 грн. Суд не оцінює специфічний, доречний та важливий аргумент по справі, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, тому позивач просить звільнити його від сплати судового збору по даній справі, у зв`язку з тим, що судовий збір перевищує 5 % розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, а це 1350 грн.

Для підтвердження свого майнового стану до заяви про відкриття провадження по справі після усунення недоліків додано копію довідку № 0482-25-04677 від 03.03.2025 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 03.03.2025 виданої ОСОБА_1 , за період з січня 2024 року по грудень 2024 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року, зазначено, що згідно наданої копії довідки № 0482-25-04677 від 03.03.2025 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 03.03.2025 виданої ОСОБА_1 , за період з січня 2024 року по грудень 2024 року, складає 27344,19 грн., що є недостатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, адже з цієї довідки не вбачається, що розмір судового збору (605,60 грн.) перевищує 5 відсотків розміру річного доходу скаржника за попередній календарний рік (2024 рік).

Продовжено позивачу ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року.

У зв`язку із невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2025 року апеляційну скаргу на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року у справі № 215/5816/24 за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльністі щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 р. № 58 і Міністерства юстиції України від 08.06.2001 р. № 259/34/5, зобов`язання укласти трудовий договір і виконувати умови п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, які підлягають державному соціальному страхуванню повернуто заявнику.

У липні 2025 року ОСОБА_1 , повторно, звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою.

Разом з апеляційною скаргою подано заяву про звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року по цивільній справі № 215/5816/24, а також заяву про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Агєєва О.В., Бондар Я.М., Корчистої О.І., Тимченко О.О., Зубакової В.П., Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М., Остапенко В.О.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2025 року колегією суддів визнано дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року по цивільній справі № 215/5816/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльністі щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 р. № 58 і Міністерства юстиції України від 08.06.2001 р. № 259/34/5, зобов`язання укласти трудовий договір і виконувати умови п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, які підлягають державному соціальному страхуванню.

У серпні 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року.

До апеляційної скарги додано заяву про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду та клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року колегєю суддів визнано дії ОСОБА_1 , зловживанням процесуальними правами та повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року по цивільній справі № 215/5816/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльністі щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 р. № 58 і Міністерства юстиції України від 08.06.2001 р. № 259/34/5, зобов`язання укласти трудовий договір і виконувати умови п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, які підлягають державному соціальному страхуванню.

У вересні місяці 2025 року, вп`яте, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду зі скаргою на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року.

До апеляційної скарги додано клопотання про звільнення від сплати судового збору та заява про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Агєєва О.В., Бондар Я.М., Корчистої О.І., Тимченко О.О., Зубакової В.П., Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М., Остапенко В.О., які, на думку ОСОБА_1 , не вживають систему заходів для повного, всебічного розгляду справи і це доводить їх зацікавленість, а також порушили правила і норми поведінки судді з метою використання своїх можливостей для задоволення власних потреб, що призведе до результату розгляду справи в якому побічно заінтересовані судді та норму ч. 2 ст. 353 ЦПК України тлумачать на свій розсуд, що суперечить її змісту.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Зубакової Вікторії Петрівни, Бондар Яни Миколаївни, Остапенко Вікторії Олександрівни визнано необґрунтованою.

Передано заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Зубакової Вікторії Петрівни, Бондар Яни Миколаївни, Остапенко Вікторії Олександрівни до апарату Дніпровського апеляційного суду для визначення судді для розгляду цієї заяви у порядку ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Дніпровського апеляційного суду Зубакової Вікторії Петрівни, Бондар Яни Миколаївни, Остапенко Вікторії Олександрівни.

Передано справу до канцелярії Дніпровського апеляційного суду.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, підставою для повернення, вперше поданої апеляційної скарги стала несплата ОСОБА_1 судового збору.

Під час повернення, вперше поданої апеляційної скарги в ухвалі про її повернення судом апеляційної інстанції скаржнику було роз`яснено про те, що повернення апеляційної скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися із апеляційною скаргою до апеляційного суду, у тому порядку, який встановлений законом, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, підставою для повернення, вперше поданої апеляційної скарги стала несплата ОСОБА_1 судового збору.

При цьому, повторно подавши апеляційну скаргу на те ж саме судове рішення скаржник не усунув обставини, які були підставою для повернення апеляційної скарги, судовий збір не сплатив, знову подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, пославшись на ті обставини, що вже були предметом розгляду судом апеляційної інстанції під час постановлення ухвали без руху від 29 листопада 2024 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Тобто, цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Згідно положень частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

У Постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №761/27076/19 (провадження №61-14448св20) зазначено, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права (Постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №311/2121/19 (провадження №61-11958св20).

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №345/2935/21 (провадження №61-2472св22).

Зловживання процесуальними правами це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.

Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №757/61850/18-ц (провадження №61-22707св19) та від 15 липня 2021 року у справі №420/698/21 (провадження №К/9901/18953/21).

Європейський суду з прав людини застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання (ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява №67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви №61164/00 і №18589/02).

Відповідно до практики ЄСПЛ право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1статті 6 Конвенції.

При цьому Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

ЄСПЛ також вказує, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Відповідно до критеріїв, визначених ЄСПЛ, зміст цього права полягає лише в доступності особі на національному рівні засобу юридичного захисту, здатного забезпечити втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод (рішення ЄСПЛ у справах: «Зінченко проти України», заява №63763/11, «Мельник проти України, заява №72286/01, «Ухань проти України», заява №30628/02. Проте належна реалізація права за статтею 13 Конвенції не гарантує задоволення заяви, клопотання або скарги по суті, які задовольняються лише в разі підтвердження підстав для цього в межах установленої законом процедури.

Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 скориставшись, наданим йому правом на оскарження ухвали суду першої інстанції від 25 вересня 2024 року, вимоги суду апеляційної інстанції, зазначені в ухвалі без руху від 29 листопада 2024 року не виконав, в поданих ним заявах скаржник виказує свою повну незгоду з процесуальними рішеннями суду апеляційної інстанції, що свідчить про явну неповагу заявника до судів першої та апеляційної інстанційта є зловживанням процесуальними правами та підставою у розумінні положень частини 3 ст.44 ЦПК України для повернення апеляційної скарги.

Отже, з урахуванням встановлених та наведених вище обставин справи, колегія суддів визнає дії ОСОБА_1 , зловживанням процесуальними правами, та користуючись наданим суду правом вважає за необхідне повернути позивачу його апеляційну скаргу на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року у справі №215/5816/24.

Керуючись ст.ст.44, 357 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконною бездіяльністі щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 р. № 58 і Міністерства юстиції України від 08.06.2001 р. № 259/34/5, зобов`язання укласти трудовий договір і виконувати умови п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, які підлягають державному соціальному страхуванню повернути скаржнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: