Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1015/25
Провадження № 2/945/1186/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

23 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Лопіної О.О., за участю секретаря судового засідання Швець Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

23 травня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) через свого представника ОСОБА_3 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про поділ спільного майна подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 29 квітня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склалися і рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2025 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох доньок ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час перебування у шлюбі, подружжям було набуто спільне майно, а саме:

- 27 березня 2018 року придбано 3-х кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є позивачка по справі ОСОБА_1 ;

- 27 серпня 2019 року придбано 4-х кімнатну квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач по справі ОСОБА_2 ;

- 27 січня 2022 року придбано автомобіль марки ОРEL АSТRА 2010 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 .

Відповідно до Висновку про вартість майна №43/954 від 25.04.2025 виготовлений ТОВ «Антан-Юг», оціночна (ринкова) вартість майна у вигляді 4-х кімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на дату оцінки складає 500 280 (п`ятсот тисяч двісті вісімдесят) грн; вартість майна у вигляді 3-х кімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на дату оцінки складає 500 280 (п`ятсот тисяч двісті вісімдесят) грн.

Відповідно до оцінки транспортного засобу, яка була зроблена автоматично в кабінеті водія через портал МРЕО, поточна ринкова вартість автомобіля марки ОРЕL АSТRА 2010 року випуску складає 6 664 дол. США (6 664 дол. США * 41 = 273 224 грн).

За таких обставин, позивач вважає, що справедливим розподілом спільного майна подружжя, яке відповідатиме їхнім інтересам та не буде порушувати їх прав має здійснитись наступним чином: припинити право спільної сумісної власності за ОСОБА_2 на трьох кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 та залишити право власності за ОСОБА_1 без відшкодування компенсації відповідачу; припинити право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 на чотирьох кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та залишити право власності за ОСОБА_2 без відшкодування компенсації позивачу; здійснити поділ автомобіля марки ОРЕL АSТRА 2010 року випуску, VIN- код: НОМЕР_1 шляхом припинення права спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та стягнення грошової компенсації з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості однієї другої частки авто від загальної вартості спільного рухомого майна та визнати право власності за ОСОБА_2 .

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 945/1015/25 задоволено, накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль марки OPEL ASTRA, 2010 року випуску, VIN-код: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року у цивільній справі № 945/1015/25 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, було відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

22 липня 2025 ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської областізакрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, при цьому представник позивача ОСОБА_3 23 вересня 2025 року подала заяву, у якій позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити; розгляд справи представник позивача просив проводити за їх з позивачем відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин; відзив не подав. У матеріалах справи міститься рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з положеннями п. 3) ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони з 29 квітня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 квітня 2025 року, яке набрало законної сили 19 травня 2025 року, шлюб між сторонами розірвано (а. с. 17,18 та на зворотах).

Позивач стверджує, що під час шлюбу було придбане майно, а саме:27 березня 2018 року придбано 3-х кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є позивачка по справі ОСОБА_1 ; 27 серпня 2019 року придбано 4-х кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач по справі ОСОБА_2 ; 27 січня 2022 року придбано автомобіль марки ОРEL АSТRА 2010 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 .

Вказані факти підтверджуються наступними документами:

- копією Договору купівлі-продажу квартири серії ННА №613745 від 07.03.2018 року, посвідчений Юрловою О.В., державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником чотирьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-21);

- копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 . Час державної реєстрації 27.03.2018;

- копією Договору купівлі-продажу квартири серії ННН №908843 від 28.08.2019 року, посвідчений Юрловою О.В., державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, відповідно до якого ОСОБА_1 є власником трьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.23-24 та на зворотах);

- копією відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях за №31/30/08/608-аз-638-2025 від 29.05.2025, відповідно до якої, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 27 травня 2025 року, транспортний засіб марки ОРEL АSТRА 2010 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с.64).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з положеннями ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пунктах 22, 23, 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У пункті 30 вказаної Постанови також роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Судом встановлено, що спірне нерухоме майно, а саме: 3-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 та 4-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , а також автомобіль марки ОРЕL АSТRА 2010 року, набуте сторонами за час шлюбу, а тому, у відповідності до чинного законодавства, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними».

Згідно з копією Висновку №43/954 від 25.04.2025, виготовленого ТОВ «Антан-Юг», оціночна (ринкова) вартість майна у вигляді 4-х кімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на дату оцінки складає 500 280 (п`ятсот тисяч двісті вісімдесят) грн, та 3-х кімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на дату оцінки складає 500 280 (п`ятсот тисяч двісті вісімдесят) грн (а. с. 25, 27).

Відповідно до оцінки транспортного засобу, яка була зроблена автоматично в кабінеті водія через портал МРЕО, поточна ринкова вартість автомобіля марки ОРЕL АSТRА 2010 року випуску складає 6 664 дол. США (6 664 дол. США * 41 = 273 224 грн).

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.01.2023 року у справі № 359/441/20, провадження № 61-6735св22).

Висновок суду про віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) є підставою для вирішення питання про його поділ (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.01.2024 року у справі № 755/12204/18, провадження № 61-2401св21).

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 року у справі № 760/20948/16-ц , провадження № 14-70цс22).

Оскільки зазначені вище у рішенні суду дві квартири та автомобіль придбані у період шлюбу сторін, то вони є об`єктами спільної власності подружжя та підлягають поділу.

У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суду постановах: від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19), від 09 червня 2021 року у справі № 537/5528/16 (провадження № 61-11253св20). Тобто, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації, або з визначенням такої у мінімальному розмірі.

Враховуючи норми законодавства щодо способів поділу майна, суд вважає найбільш прийнятним та дієвим способом здійснення поділу майна наступний його розподіл між подружжям з урахуванням вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні.

Зважаючи на рівноцінність об`єктів нерухомого майна подружжя, а також неподільність такої речі як автомобіль, згоди позивача на отримання компенсації за його поділ, відсутність заперечень відповідача та не спростування доводів позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Щодо витрат на правничу допомогу у сумі 20 000 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує відсутність будь-яких заперечень та клопотань зі сторони відповідача та висновки, викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2025 року, справа № 275/150/22, провадження № 61-13766св24, зокрема: саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, понесені на правничу допомогу згідно Договору № 43 від 23.04.2025, розрахунку суми гонорару адвоката та квитанції про сплату, у сумі 20 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням документально підтверджених понесених судових витрат та витрат, пов`язаних з розглядом справи, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір у сумі 6 368,92 грн, 1 600 грн витрат на проведення оцінки нерухомого майна та 669 грн 00 коп. за проведення оцінки автомобіля.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотань до суду не надходило.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Припинити право спільної сумісної власності за ОСОБА_2 на трьох кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 та залишити право власності за ОСОБА_1 без відшкодування компенсації відповідачу.

Припинити право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 на чотирьох кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та залишити право власності за ОСОБА_2 без відшкодування компенсації позивачу.

Припинити право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 на автомобіль марки ОРЕL АSТRА 2010 року випуску, VIN- код: НОМЕР_1 та стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості однієї другої частки авто від загальної вартості спільного рухомого майна у розмірі 136 612 грн 00 коп.

Визнати право власності на автомобіль марки ОРЕL АSТRА 2010 року випуску, VIN- код: НОМЕР_1 за ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 368,92 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 600 грн 00 коп. понесених витрат на проведення оцінки нерухомого майна та 669 грн 00 коп. за проведення оцінки автомобіля.

Вжиті судом заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка села Прибужжя, Доманівського району, Миколаївської області; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; паспорт серії НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець села Новобогданівка, Миколаївського району, Миколаївської області; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; паспорт серії НОМЕР_6 .

Суддя Олена ЛОПІНА