Справа №: 272/502/25
Провадження № 2/272/488/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Карповця В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Степанчук Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Андрушівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права на приватизацію, суд -

встановив:

У травні 2025 року представник позивачки звернулась до Андрушівського районного суду Житомирської області з вказаним позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію 1/2 частини житлового будинку (приміщення 2-1; 2-2; 2-3 фактично утворюють квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати виконавчий комітет Андрушівської міської ради Бердичівського району Житомирської області прийняти пакет документів та провести дії по приватизації 1/2 частини житлового будинку (приміщення 2-1; 2-2; 2-3 фактично утворюють квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 за відсутності ордера на житлове приміщення, на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що Позивачка з 02.06.1984 та на даний час зареєстрована і проживає у будинку АДРЕСА_2 . Разом із матір`ю були зареєстровані у квартирі сини: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які на даний час у вказаному помешканні не зареєстровані та не проживають. В іншій половині будинку проживає ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .

Вказана квартира була надана чоловіку Позивачки ОСОБА_9 на підставі Розпорядження від 17.07.2013 № 4 Комунального архітектурно-проектного ремонтно експлуатаційного підприємства Андрушівської районної ради.

Відповідно до Рішення Виконкому Андрушівської районної ради народних депутатів від 12.02.1985 № 34 ОСОБА_9 , сім`я якого складається з 5 чоловік та проживає в квартирі з відсутністю мінімальної жилої площі, було взято на квартирний облік.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , помер.

Позивачкою були використані житлові чеки з приватизаційного депозитного рахунку в сумі 4,20 грн. за адресою проживання: АДРЕСА_3 .

Як єдина особа, яка має право користування вказаним житлом, Позивачка звернулася до Комунального архітектурно-проектного ремонтно експлуатаційного підприємства Андрушівської районної ради за видачею Свідоцтва про право власності на житло. Таке свідоцтво було видане але не було підписано директором КАПРЕП Андрушівської районної ради. Таким чином процес приватизації вказаного житла завершений не був.

Відповіддю за вих. № 05-04/1318 від 05.06.2024 на адвокатський запит щодо отримання копії розпорядження (наказу) від 17.07.2013 № 4, секретарем Андрушівської міської ради було повідомлено, що будь-які документи та інформація по порушеному питанню в Андрушівській міській раді відсутня, а Рішенням №4 другої сесії 8 скликання Андрушівської міської ради від 24.12.2020 року «Про припинення Комунального архітектурно-проектного ремонтно-експлуатаційного підприємством Андрушівської (після зміни Статуту та Засновника) міської ради» вирішено припинити шляхом ліквідації вказане підприємство.

За вих. № 34 від 06.06.2024 представником Позивачки було також спрямовано адвокатський запит до Комунальної установи «Трудовий архів» Андрушівської міської ради. На вказаний адвокатський запит було отримано відповідь за вих. №17 від 13.06.2024, в якій зазначено, що у наявних документах по Комунальному крахітектурно-проектному ремонтно-експлуатаційному підприємству Андрушівської районної ради заявлені документи не значаться. Документи по рішеннях, які приймалися Андрушівською районною радою можливо знаходяться у Андрушівському архівному відділі Бердичівської РДА.

Архівним відділом Бердичівської районної військової адміністрації листом на вих. 07- 51/13 від 24.04.2024 у відповідь на адвокатський запит №15 від 17.06.2024 було повідомлено, що документи з основної діяльності Комунального архітектурно-планувального ремонтно-експлуатаційноного підприємства Андрушівської районної ради Житомирської області за весь період його діяльності на зберігання до архівного відділу не надходили.

Таким чином отримати документи, на підставі яких здійснювалася приватизація зазначеного майна (в тому числі і ордера на жиле приміщення) не виявляється можливим.

24 жовтня 2024 року Рішенням Виконавчого комітету Андрушівської міської ради Бердичівського району Житомирської області № 283 Позивачці було відмовлено в передачі 1/2 житлового будинку в приватну власність по АДРЕСА_2 , оскільки нею не надано копію ордера на жиле приміщення, а також використаний житловий чек на приватизацію майна.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 є квартиронаймачем, у період з 02.06.1984 і по даний час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , однак у позасудовому порядку позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію, представник позивачки просить задовольнити позов.

Позивачка та її представник у підготовче судове засідання не з`явились. Від представника позивачки на адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання у її відсутність, в якій адвокат Українець Ю.О. просила задовольнити позов.

Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, з якої вбачається, що Андрушівська міська рада не заперечує проти задоволення позову.

Від третьої особи, які не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій вона зазначила, що повністю визнає позовні вимоги. Також просила проводити розгляд справи у відсутність ОСОБА_3 , оскільки вона є його законним представником.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон).

Згідно зі статтею 2 Закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону).

Пунктом 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У частині десятій статті 8 Закону закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них належить відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації, зокрема вказано про необхідність подання копії ордера на жиле приміщення.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ззакріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпекичи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Принцип пропорційності у розумінні Європейського суд уз прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

З досліджених письмових доказів судом встановлено наступні обставини:

З копії паспорта, копії витягу з реєстру територіальної громади, довідки № 136 від 22.01.2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, копії рішення Андрушівської міської ради Житомирської області № 24 від 30.09.2022 про перейменування вулиць, копії поквартирної картки та копії картки прописки вбачається, що ОСОБА_1 з 02.06.1984 та на даний час зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9-10, 15, 18, 29-33, 36-37, 38).

Відповідно до копії поквартирної картки та копій карток прописки вбачається, що за вказаною адресою разом з позивачкою були зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які на даний час у вказаному помешканні не зареєстровані та не проживають (а.с. 18, 35, 36-37, 42-45).

В іншій половині будинку проживає ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою № 136 від 22.01.2025 (а.с. 18).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 05.02.2025 є Андрушівська міська рада (а.с. 16-17).

Відповідно до довідки АТ Державний ощадний банк України № 189/074 від 09.09.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , використала житлові чеки з приватизаційного рахунку в сумі 4,20 грн за адресою проживання: АДРЕСА_3 (а.с. 19).

ОСОБА_1 звернулася до Комунального архітектурно-проектного ремонтно експлуатаційного підприємства Андрушівської районної ради та отримала Свідоцтво про право власності на житло. Однак вказане свідоцтво не було підписано директором КАПРЕП Андрушівської районної ради. Таким чином процес приватизації вказаного житла завершений не був (а.с. 27).

Згідно повідомлення Андрушівської міської ради № 05-04/1318 від 05.06.2024, постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Бердичівський р-н Житомирської області, до складу якого ввійшов Андрушівський р-н. Відповідно правонаступником Андрушівської районної ради стала Бердичівська районна рада.

Рішенням № 3 другої сесії восьмого скликання Андрушівської міської ради від 24 грудня 2020 року «Про зміну найменування та затвердження статуту «Комунального архітектурно-проектного ремонтно-експлуатаційного підприємства» Андрушівської міської ради» змінено засновника КАПРЕП з Андрушівської районної ради на Андрушівську міську раду та затверджено Статут в новій редакції.

У подальшому рішенням №4 другої сесії восьмого скликання Андрушівської міської ради від 24 грудня 2020 «Про припинення «Комунального архітектурно-проектного ремонтно-експлуатаційного підприємства» Андрушівської міської ради» вирішено припинити шляхом ліквідації вказане підприємство.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 05.04.2021 внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи (КАПРЕП).

Зважаючи на викладене, будь-які документи та інформація щодо розпорядження (наказу) № 4 від 17.07.2013, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_2 , в Андрушівській міській раді відсутня (а.с. 21).

У наявних у КУ "Трудовий архів" АМР документах по Комунальному архітектурно-проектному експлуатаційному підприємству Андрушівської районної ради розпорядження (наказ) № 4 від 17.07.2013, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_2 , не значиться, що підтверджується повідомленням № 17 від 13.06.2024 (а.с. 23).

Вказана інформація також відсутня в архівному відділ Бердичівської районної військової адміністрації (а.с. 25).

Згідно архівного витягу рішення Виконкому Андрушівської районної Ради народних депутатів № 34 від 12.02.1985, на квартирний облік у райвиконкомі взятий ОСОБА_9 (чоловік позивачки) (а.с. 26).

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 34).

ОСОБА_1 Бердичівським МБТІ надано довідку про те, що відповідно до наявних даних паперових носіїв станом на 31.12.2012, на квартиру АДРЕСА_1 , право власності не оформлено, правовстановлюючий документ в БТІ не зареєстрований (а.с. 28).

Рішенням виконавчого комітету Андрушівської міської ради № 283 від 24.10.2024, позивачці відмовлено у передачі 1/2 частини житлового будинку у приватну власність, оскільки ОСОБА_1 повністю використано житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у її власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю, що унеможливлює подальшу приватизацію 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а також не надано оригінал ордеру на вселення у житловий будинок (а.с. 50-51).

Матеріалами справи також підтверджено, що ОСОБА_1 є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями договорів про користування електроенергією, про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, про надання транспортних послуг із вивезення твердих побутових відходів, про вивіз сміття та твердих відходів, копією заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу та копіями квитанцій про оплату ЖКП (а.с. 52-89).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 повністю використала житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у її власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю, що унеможливлює подальшу приватизацію 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим, позивачці Комунальним архітектурно-проектним ремонтно експлуатаційним підприємством Андрушівської районної ради видано Свідоцтва про право власності на житло. Вказане свідоцтво було видане але не було підписано директором КАПРЕП Андрушівської районної ради. Таким чином процес приватизації вказаного житла завершений не був а рішенням № 4 другої сесії восьмого скликання Андрушівської міської ради від 24 грудня 2020 «Про припинення «Комунального архітектурно-проектного ремонтно-експлуатаційного підприємства» Андрушівської міської ради» вирішено припинити шляхом ліквідації вказане підприємство, що унеможливлює підписанні зазначеного свідоцтва. Отримати копію розпорядження (наказу) № 4 від 17.07.2013, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на житло позивачка позбавлена можливості, у зв`язку з відсутність вказаного розпорядження в Андрушівській міській раді, КУ "Трудовий архів" АМР, Бердичівській районній військовій адміністрації Житомирської області та архівному відділі Бердичівської РДА Житомирської області.

Тобто, позивачка, від незалежних від неї обставин, позбавлена можливості у позасудовому порядку реалізувати своє право на приватизацію житла.

Законність проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивачки не заявляв, докази протилежного суду не надано.

Вказане свідчить про те, що позивачка має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання та житлове приміщення - квартира за адресою: АДРЕСА_2 ,є її «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.

Згідно положень частини 10 статті 8 у прив`язці до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, відмова Андрушівської міської ради Бердичівського району Житомирської області у прийнятті до розгляду питання про приватизацію квартири позивачки порушують конституційне право останньої на приватизацію житла у встановленому законом порядку.

Ураховуючи зазначене, суд доходить до висновку, що порушені права позивачки підлягають захисту, а позов задоволенню.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн (1211,20 грн за позовну вимогу про визнання права на приватизацію та 1211,20 грн за зобов`язання вчинити дії).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89,198,200,263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , на приватизацію 1/2 частини житлового будинку (приміщення 2-1; 2-2; 2-3 фактично утворюють квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати виконавчий комітет Андрушівської міської ради Бердичівського району Житомирської області прийняти пакет документів та провести дії по приватизації 1/2 частини житлового будинку (приміщення 2-1; 2-2; 2-3 фактично утворюють квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , за відсутності ордера на житлове приміщення, на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Стягнути з Андрушівської міської ради Бердичівського району Житомирської області, , місцезнаходження: пл. Т.Г. Шевченка, 1, м. Андрушівка, бердичівський район, Житомирська область, на користь держави судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:В. В. Карповець