№ 639/4514/25
Провадження № 2/639/1653/25
30 вересня 2025 року м. Харків
Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Борисенка О.О.,
секретаря судового засідання Семенюк А.Є.,
за участю представника позивача адвоката Волкова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 639/4514/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Горбатюк Вікторія Сергіївна, про встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем та про визнання права власності в порядку спадкування,
До Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Горбатюк Вікторія Сергіївна, в якій позивач просив: встановити факт того, що позивач спільно проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент її смерті; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала матері позивача ОСОБА_2 на момент смерті.
Матеріали позовної заяви сформовані в системі «Електронний суд» та підписані представником позивача адвокатом Волковим Іваном Миколайовичем, який діє на підставі ордеру (а.с.6).
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом приватизації набули право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , в рівних частинах по 1/2 частки за кожним. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_2 . Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , у квартирі, що належить на праві власності його сину, де мешкав до 2013 року. З 2013 року позивач переїхав постійно мешкати до матері, щоб доглядати її, оскільки на той час вона досягла 83 віку. Після смерті матері позивач у встановлений шестимісячний строк до нотаріуса не звернувся, оскільки вважав, що прийняв спадщину в силу закону, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. Вказана квартира є його єдиним житлом, іншого житла у власності позивач немає. Інші спадкоємці після померлої ОСОБА_2 відсутні. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горбатюк В.С. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки нотаріусу не надані документи, що підтверджують факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Через наведені обставини позивач змушений звернутися до суду із позовною заявою про встановлення факту його постійного проживання разом із спадкодавцем з метою реалізації права на оформлення свого права на спадщину.
27.06.2025 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.64-65).
06.08.2025 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті, в якій також задовольнив клопотання представника позивача адвоката про виклик та допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.71, 75).
У судовому засіданні представник позивача адвокат Волков І.М. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України), у судове засідання представник відповідача не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву відповідачем не подано.
Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України, третя особа належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, письмові пояснення на позовну заяву третя особа не подавала.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зі згоди представника позивача, 30.09.2025 на місці постановив ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Волкова І.М., свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України, за змістом частин 1, 2 якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом».
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 165/2486/19.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Суд встановив, що 21.02.1959 ОСОБА_3 виданий ордер № 1 на житлове приміщення, що складається з однієї кімнати у квартирі АДРЕСА_4 , з правом на житлову площу ОСОБА_7 (дружина) та ОСОБА_1 (син) (а.с.10).
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, 02.11.1957 ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_8 , дружині ОСОБА_8 (а.с.19).
Згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 (а.с.15).
Відповідно до копії свідоцтва про право на житло від 30.11.1994 Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.11-12).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.14, 40).
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.13, 26-27).
Позивач ОСОБА_1 з 02.10.2007 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.16-17).
11.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Горбатюк В.С. із заявою, в якій просив оформити його спадкове право та видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з квартири АДРЕСА_2 , після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20).
Станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 (на час смерті) за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована одна особа ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с.41).
Постановою від 11.04.2025 № 25/02-31 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Горбатюк В.С. відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звернувся. У тому числі син спадкодавця ОСОБА_1 , до будь-якої нотаріальної контори або приватного нотаріуса не звертався; документи, що підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем на час відкриття спадщини, нотаріусу надані ним не були. Отже, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 є той факт, що спадкоємець не прийняв спадщину у встановлений законом строк у шість місяців і не надав нотаріусу документи, що підтверджують факт його постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.43).
На запит приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Горбатюк В.С від 25.04.2025 Друга Харківська міська державна нотаріальна контора надала копію посвідченого заповіту від імені ОСОБА_2 від 16.05.1995 р. № 3-2343, відповідно до якого остання на випадок своєї смерті заповідала належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_2 онуці ОСОБА_9 (а.с.44-46).
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.54-55).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_5 та знає позивача з дитинства. Позивач приблизно з 2012-2013 року до теперішнього часу постійно проживав разом зі своєю матір`ю та здійснював за нею догляд. Їй відомо, що організацією поховання своєї матері позивач здійснював за свій рахунок.
Свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивач є батьком її цивільного чоловіка, та до 2013 року мешкав разом зі своїм сином по АДРЕСА_6 , а з 2013 року проживав зі своєю матір`ю по АДРЕСА_1 , мати позивача за своїм віком потребувала догляду, та позивач доглядав її, а після її смерті займався похованням. Стверджувала, що позивач з 2013 року по даний час постійно проживав за зазначеною адресою.
Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є сином позивача, його батько ОСОБА_1 до 2013 року проживав разом з ним у належній йому (свідку) квартирі, а з 2013 року постійно проживав разом зі своєю матір`ю, яка хворіла, та проживає у квартирі матері на теперішній час.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).
Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто згідно з визначеною законом черговістю спадкоємців.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.
За положеннями ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Разом з тим, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
За пунктом 3 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Так, у постанові від 10 січня 2019 року в справі №484/747/17 Верховний Суд дійшов висновку, що «відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом».
Отже, місце реєстрації спадкоємця не має вирішального значення, якщо буде встановлено факт фактичного постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем.
Положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З матеріалів справи суд вбачає, що встановлення факту постійного проживання позивача разом зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини необхідно позивачу задля оформлення права на спадщину.
З урахуванням зазначеного, а також враховуючи надані стороною позивача та досліджені в судовому засіданні докази, пояснення свідків, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довів той факт, що він постійно, з 2013 року проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже, прийняв спадщину після її смерті.
Разом з тим суд вважає передчасними вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, з огляду на таке.
Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з вимогами статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Пунктами 1.2, 4.12, 4.13, 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, встановлено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, статусу території, яка є місцем відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Зі змісту постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області від 11.04.2025 суд вбачає, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину є той факт, що спадкоємець не прийняв спадщину у встановлений законом строк у шість місяців і не надав нотаріусу документи, що підтверджують факт його постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
З урахуванням того, що наразі судовим рішенням встановлено факт того, що позивач ОСОБА_1 постійно, з 2013 року проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже, прийняв спадщину після її смерті, позивач не позбавлений можливості звернутися до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.
З огляду на викладене суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки за наявності умов для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом, вимоги про визнання права власності на спадкове майно судовому захисту не підлягають.
При зверненні до суду позивач поніс витрати по сплаті судового збору, які суд відносить на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 293, 294, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради, про встановлення факту спільного проживання разом зі спадкодавцем та про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини.
У задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 на момент смерті, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Харківська міська територіальна громада в особі Харківської міської ради, , адреса місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, буд. 7.

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Горбатюк Вікторія Сергіївна, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: м. Харків, б-р Жасминовий, буд. 15.

Повне рішення складено 01.10.2025.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Олександр БОРИСЕНКО