Справа № 404/334/25
Номер провадження 2/404/74/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року Фортечний районний суд міста Кропивницького

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

за участі секретаря Суркової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь аліменти на період його навчання, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення ним 23-х років за умови продовження навчання.

Позовна заява мотивована тим, що позивач на даний час є студентом другого курсу Центральноукраїнського державного університету імені Володимира Винниченка факультету «Фізична культура і спорт» денної форми навчання на комерційній основі, що передбачає оплату коштами фізичних осіб.

Відповідач, який є його батьком, фінансово позивачу не допомагає.

Позивач не має можливості працювати(денна форма навчання), інші джерела матеріального забезпечення відсутні, тому він змушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

19.02.2025 року відповідачем подано до суду відзив, згідно якого відповідач вимоги не визнав. Вказав, що подана позивачем довідка №30163 від 23.04.2024 року про навчання була актуальною станом на минулий навчальний рік (2023-2024), а тому встановити факт здобуття ОСОБА_1 вищої освіти у 2025 році з доданих до позову доказів не є можливим.

Крім того, посилання позивача на те, що він навчається за денною формою здобуття освіти, у зв`язку з чим позбавлений можливості працювати, а мати позивача самостійно оплачує навчання сина, проживання, проїзд, харчування та забезпечення підручниками не тільки не підтверджується жодними доказами, а й не узгоджується з об`єктивною дійсністю, оскільки відповідачу достеменно відомо, що його син - ОСОБА_1 , у липні 2024 року виїхав з України до Польщі (м. Варшава), де проживає по теперішній час, а сам батько брав активну фінансову та організаційну участь в переїзді сина в іншу країну.

Також, відповідач вважає, що долучена до позову довідка №3489, видана 28.11.2024 КП «ЖЕО №3» Кропивницької міської ради» жодним чином не підтверджує проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно її змісту до складу сім`ї ОСОБА_3 входить лише її донька - ОСОБА_4 , копія акту обстеження фактичного місця проживання особи від 28.11.2024 року викликає обґрунтовані сумніви й щодо допустимості копії акту обстеження фактичного місця проживання особи від 28.11.2024, яким нібито встановлено місце проживання позивача за вищезгаданою адресою, ОСОБА_5 з липня 2024 року перебуває на території Польщі.

Вказує, що місце проживання сина зареєстровано за тією ж адресою, що й батька - АДРЕСА_2 .

Відповідач вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Вразі задоволення позовних вимог, просить суд задовольнити лише частково в розмірі 1/10 частини від всіх доходів відповідача/а.с.27-30/.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.01.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2025 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.

У зв`язку з набранням чинності 25.04.2025 Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» найменування Кіровського районного суду міста Кіровограда змінено на Фортечний районний суд міста Кропивницького.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач, його представник до суду не з`явились, повідомлялись.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, із наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно довідки №30163, виданої 23.04.2024 року та підписаної виконуючою обов`язки декана факультету ОСОБА_6 , є студентом першого курсу Центральноукраїнського державного університету імені Володимира Винниченка факультету «Фізична культура і спорт» денної форми навчання на комерційній основі; термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року/а.с.6/.

28.03.2025 року представником позивача подана до суду довідка №39 від 07.03.2025 року та підписана ректором Центральноукраїнського державного університету імені Володимира Винниченка Євгеном Соболем, яка свідчить про те, що ОСОБА_1 , дійсно навчаться в Центральноукраїнському державному університеті імені Володимира Винниченка на факультеті фізичного виховання, денної форми навчання на комерційній основі; станом на березень 2025 року заборгованість по оплаті за навчання відсутня/а.с.65/.

Згідно акту обстеження фактичного місця проживання особи від 28.11.2024 року до складу сім`ї ОСОБА_3 входять та проживають за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 -син, ОСОБА_4 - дочка/а.с.5/.

Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, можливе лише за сукупності перелічених обставин, відсутність однієї із них, у тому числі і можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу, унеможливлює стягнення аліментів.

Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодекс (стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів інші обставини, що мають істотне значення).

При визначені розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги, зокрема, можливість надання утримання другим з батьків (ч. 2 ст. 200 СК).

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у постанові від 02.10.2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

З наданих матеріалів справи вбачається, що позивач навчається за денною формою навчання, а тому не має можливості працювати та заробляти собі на життя.

Суд погоджується із доводами позивача, що відповідач може надавати матеріальну допомогу.

Доводи відповідача, що його син начебто працює в Республіці Польща не підтверджені ніяким доказами.

Щодо перетину державного кордону позивачем на виїзд 25.06.2024 року слід вказати, що вказані дані надійшли до суду на вимогу ухвали 17 квітня 2025 року/а.с.91/. А тому даних про перебування позивача за кордоном на день ухвалення рішення відсутні.

Щодо реєстрації місця проживання позивача за адресою відповідача, необхідно вказати, що особа може бути зареєстрована за однією адресою, а проживати за іншими.

Щодо посилань сторони відповідача на те, що позивач ОСОБА_1 може отримувати матеріальну допомогу від держави Польща як українець, який перебуває в скрутному матеріальному становищі теж є лише припущенням та не має доказового підґрунтя.

З врахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного кодексу України, викладених заперечень у відзиві відповідача, суд визначає аліменти на утримання повнолітнього, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги від обох батьків, саме в розмірі 1 / 8 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, з дати подачі позову, тобто з 13.01.2025 року і до 30 червня 2027 року, за умови продовження навчання.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ст.ст. 141, 430 ЦПК України, суд стягує з відповідача 1 211,20 грн. судового збору на користь держави, та рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд, -.

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період його навчання, в розмірі 1 / 8 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, з 13.01.2025 року та до 30.06.2027 року, за умови продовження навчання.

Рішення, в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 22.09.2025 року

Суддя

Фортечного районного суду

міста Кропивницького Віталіна МОХОНЬКО