Справа № 947/1518/25
Провадження № 2/191/512/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
07 жовтня 2025 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Форощук С.А., за участю секретаря Вехник С.Л., представника позивача адвоката Нагіх Л.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нагіх Людмила Костянтинівна до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -
Позивач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Нагіх Л.К. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, в обґрунтування якого зазначили, що 30 вересня 2022 року на розрахунковий рахунок, який належить відповідачці ОСОБА_2 було направлено 241 800 грн. з призначенням: «надходження готівки за платіжними картками», що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № RC_UGGQ75WESQОIRT1ELPFCB від 30.09.2022 року. Проте ці грошові кошти були направлені помилково. У цей період позивач займався закупівлею продуктів питання (крупи, рис) з гуманітарною метою. З метою оплати брокерських послуг посередника, позивачу були надані помилкові реквізити іншої особи, яка не має стосунків з підприємством ТОВ «Підприємства Раджко». Про неправильність наданих реквізитів позивачу стало відомо після сплати грошових коштів.
29.11.2023 року позивач направив лист-вимогу про повернення грошових коштів у сумі 241 800 грн, однак лист-вимога залишився без відповіді. Контакт з відповідачкою не встановлено.
Позивач взагалі не знайомий з відповідачкою, будь-які відносини фінансового характеру між ними немає, між сторонами не було укладено жодних договорів (угод), не усних не письмових, будь- яких домовленостей не існувало та не існує. Позивач не позичав грошові кошти відповідачці, нічого не купував, жодного товару або предметів не отримував.
Інформацію щодо ОСОБА_2 позивач знайшов через ресурс Інтернет, як про фізичну особу-підприємець. Правові підстави для зберігання грошових коштів, перерахованих на рахунок відповідачки у неї відсутні взагалі. Призначення платежу не дає можливості ідентифікувати мету проведеної банківських операцій, так як її не було. Грошові кошти були відправлені помилково.
Згідно з статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Правові підстави для виникнення у осіб зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Стаття 1212 ЦК України застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником Із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов' язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Отже, саме стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
У зв`язку з чим просять суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 241 800 грн.та покласти на відповідачку витрати про сплаті судового збору в сумі 2418 грн.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Нагіх Л.К вимоги позивача ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі, навела аргументі аналогічні викладеним у позовній заяві.
У судові засідання 10.04.2025 року,16.05.2025 року, 18.06.2025 року, 13.08.2025 року, 02.09.2025 року, 07.10.2025 року відповідачка не з`являлася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом розміщення на офіційному сайті "Судова влада" оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживаня (перебування) якої знаходиться на тимчасово окупованій території. Також відповідачка про дати розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою фактичного проживання та адресою листування, як внутрішньо переміщеної особи згідно з відомостями Міністерства соціальної політики України: АДРЕСА_1 . На адресу суду повернуті поштові конверти з повідомленням, направленні на адресу відповідачки, з позначками «Адреат відсутній за вказаною адресою». Крім того була повідомлена шляхом отримання повідомлень у додатку «Viber», що підтверджується довідками про доставку та шляхом направлення судової повістки про виклик на електронні адреси, зазначені відповідачкою в її анкеті ідентифікації в АТ КБ "Приват Банк".
Частина 4 ст. 223 ЦПК передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Ухвалою суду від 07.10.2025 року постановлено проведення заочного розгляду даної справи.
Заслухавши пояснення представниці позивача, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів сторін та застосованих норм права.
Представницею позивача надано до суду копію квитанції № RC_UGGQ75WESQОIRT1ELPFCB від 30 вересня 2022 року, відповідно до якої 30.09.2025 року платник ОСОБА_1 (код платника НОМЕР_1 ) здійснений переказ коштів на кредитну картку № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 , отримувачу ОСОБА_2 в розмірі 241 800 грн. з призначенням: «надходження готівки за платіжними картками», що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 30.09.2022 року.
Отже судом встановлено, що банківська картка№ НОМЕР_5 , IBAN НОМЕР_6 , на яку був здійснений платіж позивачем в сумі 241 800 грн. належить відповідачці.
Виходячи із пояснень представника позивача, яка наголошувала на відсутність будь-який, у тому числі і договірних відносин між позивачем та відповідачкою, на виконання яких позивачем могли бути здійснені виплати/оплати відповідачці в сумі 241 800гн., враховуючи, що відповідачкою не спростовані твердження позивача та не надані доказі, які б підтверджували наявність правових підстав для отримання від ОСОБА_1 коштів в сумі 241 800грн., а також інформацію надану АТ КБ «Приват Банк», суд оцінивши докази у їх сукупності, доходить висновку про те, що та обставина, що грошові кошти у розмірі 241 800 грн. були помилково переказані позивачем ОСОБА_1 на банківську карту ОСОБА_2 , є доведеною та встановленою.
Вирішуючи спір суд керується такими нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Як виснувано Верховним Судом у постанові від 20.09.2024 у справі № 628/1203/19, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21.
Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц та від 13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна .
Таким чином, суд доходить висновку, що дані спірні правовідносини щодо переказу грошових коштів у розмірі 241 800 грн, не мають договірного характеру і мають правову природу кондиційних, позаяк відбувся помилковий переказ грошових коштів.
Помилковий переказ - це рух певної суми коштів, унаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.
Наведене свідчить про те, що грошовий переказ відповідачці грошових коштів у розмірі 241 800, здійснений помилково, тому про суперечливість поведінки позивачки не йдеться.
Суд додатково зауважує, що з аналізу положень статті 1215 ЦК України, яка визначає випадки неможливості повернення безпідставно набутих коштів, зокрема грошових сум, наданих фізичній особі як засіб для існування випливає, що наявність помилки платника при переказі грошових коштів та недобросовісність дій відповідачки, яка добровільно зайво отримані грошові кошти не повертає, є підставою для задоволення позову про повернення такого безпідставно набутого майна.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає.
Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до позовних вимог ціна позову у даній справі становить 241 800 грн. Позовні вимоги задоволено повністю. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2418 грн.
За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача 2418 грн, сплаченого судового збору.
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258-268, 273, 280, 281, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 15, 16, 1212-1215 Цивільного кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нагіх Людмила Костянтинівна до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне проживання та адреса листування як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 ) безпідставно набуті кошти в сумі 241 800 (двісті сорок одна тисяча вісімсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне проживання та адреса листування як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2418 (дві тисячі чотириста вісімнадцять) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 07.10.2025 року.

Суддя С. А. Форощук