Справа № 397/637/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.10.2025 селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Гайдар Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Волошаненко М.М.,

представник позивача - адвоката - Ліпкевич І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

У С Т А Н О В И В:

ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обгрунтування позову зазначає, що 07.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит № 3392910 шляхом заповнення позичальником на сайті заяви про надання кредиту, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої кредитодавцем було перераховано грошові кошти в сумі 5000,00 грн. 26.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" було укладено договір факторингу №26-07/2024, за яким до ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №3392910 від 07.09.2021 року. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3392910.

18.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит №102729945 та на рахунок якої кредитодавцем було перераховано грошові кошти в сумі 4000,00 грн.

10.02.2022 було укладено договір № 10-02/2022-50 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102729945.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102729945.

18.02.2025 було укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 102729945. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 102729945 .

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за кредитним Договором № 3392910 від 18.11.2021 становить 3181,00 грн.- заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту).

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за кредитним Договором № 102729945 становить 21760,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 16600,00 грн., заборгованість за комісіями - 1160,00 грн.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за кредитними Договорами складає 24941,00 з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7181,00 грн., за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 16600,00 грн., за комісіями - 1160,00 грн.

На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 24941,00 грн. та судові витрати по справі.

18.06.2025 до суду від представника відповідача адвоката Брадарської Н.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому представник в обгрунтування своїх заперечень проти позову вказує, що договір укладено через сайт, без підпису відповідача, а лише за допомогою SMS, що не є належним підписом за ст. 207 ЦК України. Позивач не надав оригіналу договору та доказів акцепту (погодження) умов саме відповідачем. Відповідача не було повідомлено про зміну кредитора у спосіб, передбачений законом (ч. 2 ст. 516 ЦК України). Документи між МІЛОАН ВЕРДИКТ КАПІТАЛ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС це угоди між третіми особами, жодна з яких не є первинним кредитором у відносинах з відповідачем. Позивачем позов стосовно останнього із договорів (№102729945 від 18.11.2021 року) подано з порушенням строку позовної давності, а поновлення строку не обґрунтоване. Просить відмовити в задоволенні позову.

30.06.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив в якому позивач зазначає, що правове регулювання та наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що між первісними кредиторами та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відповідач частково сплачував заборгованість по одному з кредитів, що свідчить про визнання кредитних правовідносин, факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування їй кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Також законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісного кредитору, так і на користь позивача. До позовної заяви були додані Договір з додатками, серед яких паспорт споживчого кредиту, який містить всі відомості щодо умов кредитування, в т.ч. щодо порядку нарахування процентів, строку кредитування, реальної річної ставки, тощо. Аналогічні відомості містяться також і в самому Договорі. При цьому, дані документи підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.

02.07.2025 від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому зазначено, що відповідач не погоджується із твердженням позивача щодо належності підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором. Позивачем не доведено належними доказами ідентифікацію саме відповідача як особи, яка уклала договір, та наявності волевиявлення відповідача на укладення такого договору. Відповідач не визнає факт отримання ним електронних повідомлень та одноразових ідентифікаторів, на які посилається позивач. Позивачем не надано повних банківських виписок, які б чітко підтверджували зарахування коштів саме відповідачу. Надані позивачем листи від АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Елаєнс» не можуть бути належними доказами факту отримання коштів відповідачем (ст. 77 ЦПК України). Відповідач не погоджується з позицією позивача щодо необов`язковості повідомлення боржника про заміну кредитора. Відповідно до ст. 516 ЦК України повідомлення боржника про заміну кредитора є обов`язковим. Відсутність такого повідомлення є порушенням прав боржника, який має право висувати всі заперечення, які він мав до первісного кредитора (постанова Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №910/14716/17). Позивачем не надано чіткого, детального та зрозумілого розрахунку заборгованості із зазначенням періодів нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. Наданий позивачем розрахунок не дозволяє провести чітку перевірку нарахувань. Згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України, саме позивач повинен довести обґрунтованість розрахунків, проте таких доказів надано не було.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки в судове засідання відповідач не повідомила, тому суд виходить з того, що її неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про перенесення розгляду справи відповідач до суду не подавала. Представник відповідача 02.07.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит №3392910 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби ( п. 6.1. Договору). Згідно п.п. 1.1.,1.2, 1.3, 1.4 договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк 15 днів з 07.09.2021 року надати позичальнику грошові кошти у сумі 5000,00 грн. Термін повернення кредиту 22.09.2021 року.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1500 грн., які нараховуються за ставкою 2 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Відповідно до п. 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Також позивачем додано паспорт споживчого кредиту та анкета-заява на кредит №3392910 з реквізитами відповідача та умовами кредитування. Факт ідентифікації відповідача ОСОБА_1 підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки вказано номер телефону відповідача НОМЕР_1 на який було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір.

Згідно повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 09.09.2025 №20.1.0.0.0/7-250904/46949-БТ встановлено, що на ім`я відповідачки ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою НОМЕР_1 . З виписки по рахунку за період з 08.09.2021- 18.09.2021 вбачається, що 08.09.2021 на рахунок відповідачки від ТОВ «Мілоан» надійшли кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн. Отже, твердження відповідачки про неотримання кредитних коштів за вказаним договором є безпідставними.

26.07.2024 було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3392910. Згідно реєстру боржників до договору факторингу та розрахунку станом на 22.04.2022 відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Мілоан» в розмірі 3181,00 грн. Таким чином, позивач правомірно, на законних підставах набув право вимоги до боржника.

18.11.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено Договір № 102729945 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби ( п. 6.1. Договору) Згідно п. 1.1.,1.2, 1.3, 1.4 Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк 15 днів з 18.11.2021 року надати позичальнику грошові кошти у сумі 4000,00 грн. Термін повернення кредиту 03.12.2021 року.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1800 грн., які нараховуються за ставкою 3 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з п.1.5.1 договору комісія за надання кредиту 1160,00 грн., яка нараховується за ставкою 29.00 відсотків від суми кредиту

Відповідно до п. 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Також позивачем додано паспорт споживчого кредиту та анкета-заява на кредит № 102729945 з реквізитами відповідача та умовами кредитування. Факт ідентифікації відповідача ОСОБА_1 підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно даної довідки вказано номер телефону відповідача НОМЕР_1 на який було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір.

Згідно повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 18.07.2025 №20.1.0.0.0/7-250715/38184-БТ встановлено, що на ім`я відповідачки ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 , номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою НОМЕР_1 . Згідно з випискою з рахунку за період з 18.11.2021- 18.12.2021 на рахунок відповідачки 18.11.2021 зараховані кошти в сумі 4000,00 грн. Отже, твердження відповідачки про неотримання кредитних коштів за вказаним договором є безпідставними.

10.02.2022 було укладено договір №10-02/2022-50 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102729945. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102729945. 18.02.2025 було укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №102729945. Згідно реєстру боржників до договорів факторингу та розрахунку відповідачка ОСОБА_1 станом на 01.02.2022 року має заборгованість за договором №102729945 від 18.11.2021 в розмірі 21760,00 грн, з яких: за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4000,00 грн., за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 16600,00 грн., за комісіями - 1160,00 грн. Таким чином, позивач правомірно, на законних підставах набув право вимоги до боржника.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.

В силу ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст.1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

З огляду на наведені обставини, не заслуговують на увагу доводи відповідачки про те, що у матеріалах справи відсутні докази укладення кредитного договору, отримання нею кредитних коштів, наявності заборгованості у наведеному вище розмірі, оскільки такі спростовуються наведеними доказами. Відповідачкою не надано суду доказів, які б спростовували докази, надані позивачем, остання отримала вищевказані кредитні кошти, що підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема повідомленнями АТ КБ «Приватбанк». Тому, заперечення відповідачки проти позовних вимог суд розцінює як небажання виконувати свої зобов`язання та спробу уникнути виконання таких.

Щодо посилання відповідачки про неповідомлення останньої про відступлення права вимоги, що є підставою для відмови у задоволенні позову, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України - боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у сплаті новому кредиторові. А може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц, від 28 листопада 2019 року у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18).

Тому такі доводи відповідачки суд вважає безпідставними. Варто зауважити, що вона не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, що було б належним виконанням відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, проте відповідачка не надала суду доказів такого належного виконання своїх зобов`язань.

Суд також відхиляє твердження відповідачки про те, що позов поданий з порушенням строку позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N?211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою такого карантину.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року N?651.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№64/2022) в Україні було запроваджено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому його було неодноразово продовжено.

15.03.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-ІХ), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19.

Після внесення змін до вищезазначеного пункту прикінцевих та перехідних положень ЦК України, перебіг вищезазначеного строку позовної давності взагалі був зупинений.

Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Аналогічна ситуація з їх зупиненням у період дії воєнного стану.

14.05.2025 Верховна Рада України прийняла законопроект від 31.05.2024 №11315 «Про внесення змін до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який був підписаний Президентом України (Закон України № 4434-ІХ).

Відповідно до ч. 2 Закону України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» (Закон України № 4434-ІХ), пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключити.

Відповідно до ч. 2 Закону України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» (Закон України № 4434-ІХ), цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.

Текст документа офіційно опубліковано в офіційному виданні «Голос України» від 03.06.2025 №108.

Таким чином, Закон України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» набрав чинності з 04.09.2025.

Позивач звернувся до суду з позовом у травні 2025 року, коли був чинним пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», відповідно до змісту якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню строк позовної давності.

Що стосується позовних вимог про стягнення комісії, суд вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач вимагає стягнення 1 160,00 грн гривень заборгованості за комісією.

Згідно п. 1.5.1 Кредитного договору №102729945 від 18.11.2021 зазначено, що комісія за надання кредиту 1160,00 гривень, яка нараховується за ставкою 29.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Проте, ці вимоги не підлягають задоволенню, бо стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цього кредиту, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як наголошено у висновках Верховного Суду України в постановах від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) і підкреслено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зміст якого кореспондується до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до змісту складової частини кредитного договору було закладено умови з виплати йому позичальником комісії, зокрема за надання кредиту, як за дії, вчинювані на власну користь ТОВ «Мілоан», що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1160,00 гривень.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитними договорами №3392910 від 07.09.2021 та №102729945 від 18.11.2021 року у розмірі 23 781,00 грн., у стягненні комісії у сумі 1160,00 гривень відмовити.

Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 гривень.

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Також, чинним законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

В даному випадку позивач підтверджує понесення ним витрат на професійну правничу допомогу: договором про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024; заявка на надання юридичної допомоги №29 від 01.04.2025, витяг з акту №9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 року.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе стягнути розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2309,51 грн. гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,89,258-259,263-265,268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" заборгованість за кредитними договорами №3392910 від 07.09.2021, №102729945 від 18.11.2021 року у розмірі 23 781,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" судовий збір в розмірі 2309,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" 6000,00 (шість тисяч) гривень витрат, понесених позивачем за надання професійної правничої допомоги адвоката.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 08.10.2025 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (місцезнаходження: 03150,м. Київ, вул. Геройця Єджи, 6,офіс.521 )

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Н.І.Гайдар