УХВАЛА

25 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 990SCCV/42/24

провадження № 61-234вп25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув заяву ОСОБА_1 про визначення компетентного суду України для розгляду справи про визнання недієздатним громадянина України, який проживає в Республіці Польща,

ВСТАНОВИВ :

23 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визначення компетентного суду України для розгляду справи про визнання недієздатним громадянина України, який проживає в Республіці Польща.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 громадяни України, але перебувають у Республіці Польща під тимчасом захистом як вимушені переселенці.

Правовідносини щодо обмеження в дієздатності або визнання особи недієздатною (повне і часткове визнання недієздатним) врегульовані

статтею 22 Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах

від 24 травня 1993 року (Договір ратифіковано Постановою Верховної Ради України N 3941-XII (3941-12) від 04 лютого 1994 року).

Відповідно до частини другої статті 22 Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, якщо суд однієї Договірної Сторони встановить, що є підстави для обмеження в дієздатності або визнанні недієздатним громадянина іншої Договірної Сторони, місце проживання якого знаходиться на території першої Договірної Сторони, він повідомляє про це відповідний суд другої Договірної Сторони.

Частиною третьою статті 22 Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах визначено: якщо суд другої Договірної Сторони, повідомлений відповідно з пунктом 2 заявить, що надає право виконати подальші дії суду за місцем проживання цієї особи, або не висловиться протягом трьох місяців, суд за місцем проживання цієї особи може провести справу про обмеження в дієздатності або визнанні її недієздатною відповідно до законодавства своєї держави, якщо причина обмеження в дієздатності або визнанні недієздатною передбачається також законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої є ця особа. Рішення про обмеження в дієздатності або визнанні недієздатною пересилається відповідному суду іншої Договірної Сторони.

Відповідно до статті 295 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Підсудність справ про обмеження цивільної дієздатності чи визнання недієздатним громадянина України, який проживає за її межами, визначається за клопотанням заявника ухвалою судді Верховного Суду.

Отже, Верховний Суд визначає підсудність справи про визнання недієздатним громадянина України за умови, якщо він проживає за межами України.

Із надісланої заяви ОСОБА_1 слідує, що вона та ОСОБА_3 є громадянами України, проте, доказів на підтвердження факту проживання їх за межами України суду не надано.

Допустимим й достатнім доказом підтвердження місця проживання сторін також може вважатися актуальна довідка, видана уповноваженими органами у встановленій формі, яка має пройти легалізацію (проставлення апостиля), якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Враховуючи відсутність відповідних доказів на підтвердження факту проживання за межами України ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на час звернення до суду касаційної інстанції, Верховний Суд позбавлений процесуальних підстав й можливості вирішити питання про визначення підсудності справи.

Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Крім того, матеріали, надіслані заявником до Верховного Суду, не містять заяви, для розгляду якої ОСОБА_1 просить визначити підсудність.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що відмова у визначенні підсудності не позбавляє його права повторно звернутися до суду з вказаним клопотанням про визначення підсудності справи про визнання особи недієздатною, з наведенням обґрунтування належними та допустимими доказами.

Керуючись частиною першою статті 295 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визначення компетентного суду України для розгляду справи про визнання недієздатним громадянина України, який проживає в Республіці Польща.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун