Справа №: 148/869/25
Провадження № 2/148/525/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Дамчука О.О

за участі секретаря Носулько К.П.

представника відповідача Дуброва Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному порядку з повідомленням сторін в м. Тульчин цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 02.02.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено договір про надання фінансового кредиту № 109847. Згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 2% на добу або 730% річних строком на 30 днів. ТОВ «ЗАЙМЕР» умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на потрібну їй суму. Відповідачка у свою чергу умов вказаного кредитного договору належним чином не виконала. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до боржників ТОВ «ЗАЙМЕР», в тому числі і відповідачки за кредитним договором № 109847. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідачки перед ТОВ «ЗАЙМЕР» за договором про надання фінансового кредиту № 109847 від 02.02.2020 становила 15660,00 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12660,00 грн заборгованість за відсотками. Оскільки відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 109847 від 02.02.2020 у сумі 15660,00 грн, витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Представник позивача за довіреністю адвокат Пархомчук С.В. (а.с.7) в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. У прохальній частині позовної заяви міститься вимога про розгляд справи у відсутності представника (а.с.6 зворот, 81 зворот).

Відповідачка в судове засідання не прибула будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с.35, 105), причини неявки не повідомила.

У судовому засіданні представник відповідачки наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у заявах по суті справи, наданих суду.

06.05.2025 від представника відповідачки адвоката Дуброва Є.В. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив у якому представник позивачки заперечує всю суму заборгованості посилаючись на те, що відповідача не укладала та не підписувала кредитний договір з ТОВ «ЗАЙМЕР». Даний договір укладений з недодержанням письмової форми, а тому є нікчемним. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачкою кредитних коштів. Вказує, що нараховані позивачем проценти суперечать індивідуальній частині договору про надання фінансового кредиту № 109847 від 02.02.2020, оскільки нараховані поза межами дії договору (30 днів) та має бути лише в розмірі 1800,00 грн. Вважає, що сума судових витрат на правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідачки є завищеною і непропорційною до предмету спору, а тому просить відмовити у задоволенні цієї вимоги (а.с.40-44).

09.05.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив у якій представник позивача зазначає, що відповідачкою було вчинено певну сукупність дій спрямованих на отримання кредиту, тобто відповідачка проявила намір вступити з кредитодавцем в договірні відносини в зв`язку з чим акцептувала пропозицію ТОВ «ЗАЙМЕР» шляхом оформлення кредитного договору та його підписання електронним підписом. Вказує що, кредитний договір який укладений між сторонами в електронній формі має силу договорів, які укладені в письмовій формі та підписані сторонами. Даний договір був підписаний відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний відповідачкою під час укладання кредитного договору. Роз`яснює, що проценти в розмірі 15660,00 грн нараховані також відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Наголошує, що ним у позовній заяві та доданих до неї документах повністю доведено розмір судових витрат на правничу допомогу, тому просить стягнути з відповідачки в рахунок відшкодування весь їх розмір. Додатково надає детальний розрахунок заборгованості виготовлений позикодавцем (а.с.48-62).

12.05.2025 від представника відповідачки через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив із змісту яких вбачається, що представник відповідачки посилаючись на пропущення строку позовної давності просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Знову вказує, що відповідачкою даний кредитний договір не укладався та кредитні кошти нею не були отримані. Заперечує нарахування процентів у розмірі 12660,00 грн, посилаючись на строк дії кредитного договору, який визначений договором, а саме 30 днів, а тому вважає нарахування процентів, поза строком дії договору, неправомірним. Також не погоджується зі сумою судових витрат на правничу допомогу, зазначеною представником позивача. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.64-69).

12.05.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, із якої вбачається, що представник позивача наполягає на стягненні з відповідачки судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн із наданням додаткових доказів оплати за правничу допомогу (а.с.71-78).

19.05.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення в яких останній заперечує що строк позовної давності сплив, посилаючись на те, що законодавчо строки позовної давності з 30.03.2020 до сього дня зупинені.

Також 02.06.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.84-85).

15.09.2025 від представниці відповідачки через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 641 ЦК України. Згідно цієї статті пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір може містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Положеннями п. 1 Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 109847 від 02.02.2020 передбачено, що Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.п.1.1 Договору). Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 02.03.2020. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором (п.п.1.2 Договору). За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована (п.п.1.3 Договору). Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом (п.п.1.4 Договору). Датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта (п.п.1.5 Договору). Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.cly.com.ua (п.п.1.6 Договору) (а.с.12 зворот - 14).

Відповідно до п.п.2.1-2.3 Договору вбачається, що сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за Договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений Договором. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

У пункті 6 Договору зазначено, що цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п.п.6.1 Договору). Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення - несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків (п.п.6.2 Договору). Всі додатки та додаткові угоди, складені Сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами Договору (п.п.6.3 Договору). Підписанням цього Договору Клієнт дає свою згоду на те, щоб Графік розрахунків розміщувався в електронному вигляді в Особистому Кабінеті Клієнта, зареєстрованому на вебсторінці Товариства - https://www.cly.com.ua (п.п.6.4 Договору).

Підпунктом 4.3 Договору передбачено, що в разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього даного Договору, Клієнт зобов`язаний виплатити Товариству пеню в розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього Договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за Договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів.

Із п.3 Договору вбачається, що товариство має право вимагати від Клієнта повернення Кредиту та сплати процентів за користування Кредитом в повному обсязі, а також виконання всіх інших зобов`язань за цим Договором і додатками до нього (пп.3.1.1 Договору). Клієнт має право: достроково повернути Кредит в повному обсязі, або частково, сплативши проценти за строк фактичного користування кредитом (пп.3.3.1 Договору); продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту (пп.3.3.3 Договору); своєчасно повернути Кредит та сплачувати проценти за користування Кредитом в порядку, встановленому Договором (пп.3.4.2 Договору).

Відповідно до довідки про ідентифікацію (а.с.9 зворот) вбачається, що ТОВ «ЗАЙМЕР» 02.02.2020 ідентифікувало відповідачку та для акцептування договору № 109847 від 02.02.2020 відправило, на зазначений відповідачкою номер мобільного телефону (п.7 Договору), відповідачці одноразовий ідентифікатор, яким у подальшому було підписано кредитний договір відповідачкою. Також в матеріалах справи наявна інформаційна довідка № 1397/02 від 25.02.2025 із якої вбачається, що 02.02.2020 на платіжну картку НОМЕР_1 , яка зазначена у п.7 Договору здійснено переказ коштів у сумі 3000,00 грн (а.с.22 зворот), що свідчить про укладення зазначеного договору та виконання його умов ТОВ «ЗАЙМЕР»

Із листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06.08.2025 № 20.1.0.0.0/7-250728/98575-БТ наданого на виконання ухвали суду від 23.07.2025 про витребування доказів (а.с.117) встановлено, що на ім`я відповідачки було емітовано карту на яку 02.02.2020 року було зараховано 3000,00 грн.

Також, як вбачається із п. 7 Договору та вступної частини договору про надання фінансового кредиту № 109847 від 02.02.2020 в договорі містяться особисті дані відповідачки, такі як ПІБ, дана народження, паспортні дані, РНОКПП, адреса реєстрації проживання, електронна пошта та маска-картки, яку було вказано для зарахування кредитних коштів.

Водночас із матеріалів справи не вбачається, що відповідачкою заперечувалося отримання вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором від 13.01.2025 (а.с.8), яка була направлена на її адресу реєстрації (а.с.23-23 зворот) 16.01.2025. Також відсутні будь-які докази, що відповідачка зверталась до позивача та після отримання вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором заперечувала факт отримання кредитних коштів або укладення кредитного договору.

Суд звертає увагу на те, що стороною відповідачки доказів на підтвердження заперечень укладення кредитного договору № 109847 від 02.02.2020 надано не було, тобто в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка зверталась до правоохоронних органів, до банку емітенту платіжної картки, або ТОВ «ЗАЙМЕР», позивача із заявами щодо вчинення відносно неї шахрайських дій, витоку її особистої інформації, щодо не укладення нею кредитного договору № 109847 від 02.02.2020, тощо.

Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності вбачається, що 02.02.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачкою укладено кредитний договір шляхом акцептування останньою оферти на укладення договору про надання фінансового кредиту № 109847.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Із матеріалів справи вбачається, що при укладанні Договору сторони керувались статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" де зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України"Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З урахуванням викладеного вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК).

У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом установлено, що 02.02.2020 відповідачка акцептувала Публічну пропозицію (оферту) ТОВ «ЗАЙМЕР» шляхом введення одноразового ідентифікатора у зв`язку з чим було укладено договір про надання фінансового кредиту № 109847 (а.с.12 зворот -14) та на платіжку карту відповідачки зараховано кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Підписанням Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 109847 від 02.02.2020 одноразовим ідентифікатором, який на зазначений відповідачкою номер мобільного телефону був висланий позикодавцем, відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства (п.п.6.8 Договору). Також відповідачка підтвердила, що отримала від Товариства до укладення цього Договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п.6.9 Договору).

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

У той же час, зарахування суми кредиту на банківський рахунок відкритий на ім`я відповідачки, підтверджується Випискою по особовому рахунку відповідачки наданого банком емітентом платіжної картки (а.с.117 зворот) з якої вбачається зарахування 3000,00 грн на рахунок відповідачки.

Суд не приймає до уваги позицію сторони відповідачки щодо не укладення відповідачкою електронного кредитного договору, оскільки це спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами та зазначеними вище нормативними актами.

Відтак, ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання перед відповідачкою за Договором № 109847 від 02.02.2020 виконало та надало їй кредит в розмірі 3000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на зазначену відповідачкою платіжну картку.

У свою чергу, відповідачка свої зобов`язання за користування кредитними коштами належним чином не виконувала в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка відповідно до копії розрахунку заборгованості за договором 109847 від 02.02.2020, проведеного ТОВ «ЗАЙМЕР» (а.с.57-62), станом на 28.10.2021 становить 15660,00 грн, з яких: 3000,00 грн - тіло кредиту; 12660,00 грн відсотки.

28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, згідно з умовами якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» право грошової вимоги за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників (а.с.15-18).

Відповідно до витягу з реєстру боржників кредитний договір відповідачки ОСОБА_2 № 109847 значиться у реєстрі боржників. Загальна сума заборгованості 15660,00 грн, яка складається із залишку по тілу кредиту в розмірі 3000,00 грн, залишку по відсотках у сумі 12660,00 грн (а.с.8 зворот).

Підпунктом 3.1.4 Договору про надання фінансового кредиту № 109847 від 02.02.2020 передбачено, що без згоди Клієнта Кредитодавець у праві поступитися своїм правом вимоги за даним Договором третій особі, в зв`язку, з чим відбудеться заміна сторони - Кредитодавця за цим Договором.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).

Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ «ЗАЙМЕР» до відповідачки за договором № 109847 про надання фінансового кредиту від 02.02.2020, що підтверджується договором факторингу № 01-28/10/2021, згідно якого права вимоги переходять до Фактора після підписання вказаного договору та здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі вказаній у п.7.2 вказаного договору (п.6.2.3); копіями платіжних доручень № 1653 від 02.12.2021 та № 1672 від 23.12.2021 про сплату ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» на рахунок ТОВ «ЗАЙМЕР» відповідних сум передбачених п. 7.2 договору факторингу (а.с.21 зворот -22); та витягом з реєстру боржників (а.с.8 зворот).

У ході судового розгляду доказів своєчасного виконання зобов`язання з повернення кредиту судом не здобуто.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики.

За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору.

Згідно вимог ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність.

Згідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором №109847 від 02.02.2020.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, оскільки не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору.

Суд не погоджується з позицією сторони відповідачки щодо невизнання кредитної заборгованості в частині сплати відсотків з огляду на таке.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.2 ст.1056-1ЦК).

Пунктом 1.3 та 1.2 Договору № 109847 від 02.02.2020 передбачено, що кредит надається строком на 30 днів та за користування кредитом клієнт сплачує проценти у розмірі 2% на добу.

Також суд не погоджується із розрахунком заборгованості наданим позивачем, оскільки за умовами договору відповідачка повинна сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1800,00 грн (3000,00 х 2 / 100 х 30). У відповідності до п.п. 4.3 Договору про надання фінансового кредиту № 109847 від 02.02.2020, відповідачка за порушення зобов`язання мала би сплачувати пеню в розмірі 5% на добу від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов договору але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою є грошова сума чи інше майно, яке боржник зобов`язаний сплатити кредитору у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань. Пеня є одним із видів неустойки, яка розраховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення.

Суд вважає, що позивачем помилково зазначено про стягнення процентів за договором про надання фінансового кредиту у сумі 10860,00 грн та віднесення даних процентів до передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки такі проценти не передбачені умовами договору. Однак умовами договору за неналежне виконання зобов`язання, передбачена пеня у розмірі 5% на добу від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов договору але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів, а тому суд відносить нараховану відповідачці суму в розмірі 10860,00 грн до пені передбаченої п.п. 4.3 Договору № 109847 від 02.02.2020.

Відповідно до постанови КМУ №211 від 11 березня 2020 року на всій території України з 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню корона вірусноїхвороби COVID-19 був установлений карантин, який постановою КМУ № 651 від 27 червня 2023 року був скасований.

Як вбачається із п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

А тому відповідачка має сплатити відповідно до умов договору позивачу в період з 03.03.2020 до 12.03.2020 (за 10 днів) пеню, відповідно до умов п.п.4.3 Договору, в розмірі 1500,00 грн (3000,00 х 5 / 100 х 10).

Позивачем не було заявлено вимогу про стягнення з відповідачки 3% річних та індексу інфляції у період з 12.03.2020 до 24.02.2022 та не надано до суду відповідних розрахунків, також умовами договору не передбачено стягнення процентів відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, не визначено їх розмір, тому враховуючи вимоги ст.12 та ст.13 ЦПК України суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому вимога щодо стягнення з відповідачки 9360,00 грн заборгованості за процентами передбаченими ч.2 ст. 625 ЦК України або пенею задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржниці лише заборгованості в сумі 6300,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3000,00 грн, заборгованості за процентами в сумі 1800,00 грн та заборгованості за пенею у період з 03.03.2020 до 12.03.2020 у розмірі 1500,00 грн.

Суд не погоджується з позицією сторони відповідачки щодо застосування строків позовної давності, оскільки представником відповідачки не враховано, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «СОVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 2З9, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № З92, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641 карантин продовжувався, відповідно, до 24 квітня, до 11 травня, … та до 01.07.2023 на усій території України.

Пунктом 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 275, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто до 01.07.2023.

Водночас п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що в період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, а відтак вимоги представника відповідачки щодо застосування строку позовної давності до пред`явлених до відповідачки вимог задоволенню не підлягають, оскільки такі строки законодавчо були продовжені з 11.03.2020 до 23.02.2022, а з 24.02.2022 були зупинені до закінчення воєнного, надзвичайного стану.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, аналізуючи викладене вище, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що заперечення сторони відповідачки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до пункту 6 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію Договору про надання правової допомоги з адвокатом Пархомчуком С.В. від 29.12.2023 (а.с.10-11); копію додаткової угоди № 1 від 27.12.2024 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, із якої вбачається що сторони погодили продовжити строк дії Договору до 31.12.2025 (а.с.12); копію довіреності на представництво інтересів позивача адвокатом Пархомчуком С.В. від 30.12.2024 (а.с.7); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8096/1 від 18.07.2019 (а.с.24); копію акту про отримання правової допомоги від 05.05.2025 зі змісту якого вбачається, що сторонами погоджено ціну, розмір та об`єм наданих адвокатом послуг при наданні правової допомоги по справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 109847 від 02.02.2020 (а.с.74 зворот); копію рахунку № 05.05.2025-20 з якого вбачається, що сума в розмірі 10500,00 грн повинна бути сплачена у зв`язку з наданням правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги від 29.12.2023 (а.с.78); копією платіжної інструкції № 38334 від 05.05.2025 про оплату за правничу допомогу згідно рахунку № 02.05.2025-20 від 05.05.2025 (а.с.77 зворот).

Представник відповідачки посилаючись на завищення та непропорційність суми витрат на професійну правничу допомогу просить відмовити у задоволенні стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі, посилаючись на те, що для адвоката Пархомчука С.В. дана категорія справ не є складною чи винятковою з огляду на те, що за даними представника відповідачки, більшість справ у яких бере участь даний адвокат стосуються стягнення кредитної заборгованості.

Суд не погоджується з такими твердженнями представника відповідачки, оскільки вони суперечать ч.5 та ч.6 ст. 137 ЦПК України за змістом яких вбачається, що у разі недотримання співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу (а не повністю відмовити у задоволенні вимог про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу, як просить представник відповідачки) та обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Представник відповідачки заперечуючи співмірність розміру витрат на надання правничої допомоги, визначених позивачем, доказів неспівмірності даних витрат до суду не надає, тобто не надає свій розрахунок таких витрат, не долучає до справи документів середньої вартості розміру оплати за надання професійної правничої допомоги у відповідній місцевості провадження діяльності представника позивача по даній категорії справ, а тому суд вважає, що відшкодування витрат на професійну правову допомогу підлягає стягненню з відповідачки, відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 4224,14 грн (10500,00 х 6300,00 / 15660,00).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 974,53 грн (2422,40 х 6300,00 / 15660,00).

Керуючись ст. ст. 525-527, 530, 598-599, 610, 615, 629, 634, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КЕШ ТУ ГОУ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КЕШ ТУ ГОУ" (код ЄДРПОУ - 42228158, місце знаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7), заборгованість за кредитним договором № 109847 від 02.02.2020 року в розмірі 6300,00 грн. (шість тисяч триста) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КЕШ ТУ ГОУ" (код ЄДРПОУ-42228158, місце знаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7), у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 974,53 (дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 53 коп. та 4224,14 (чотири тисячі двісті двадцять чотири) гривні 14 коп. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позову, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 03 жовтня 2025 року

Суддя Дамчук О.О.