Справа № 344/6043/24
Провадження № 2/344/438/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючогосудді Антоняк Т.М.,

за участю секретаря Мрічко Н.І.,

представника позивача Бойчука М.Й.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Бітківської Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні кімнатами учнівського гуртожитку та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею звернувся з позовом до ОСОБА_1 , вимогами якого просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею, а саме кімнатами № НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 із зазначених кімнат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, власником будівлі Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею є Держава в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном - Міністерство освіти і науки України. Користувачем та балансоутримувачем будівлі об`єкту житлової нерухомості по АДРЕСА_2 професійний політехнічний ліцей.

ОСОБА_3 , як працівнику професійного політехнічного ліцею, було виділено для проживання кімнату у гуртожитку АДРЕСА_1 . Як встановлено, ОСОБА_3 , без відома адміністрації професійного політехнічного ліцею зареєструвалась у кімнаті учнівського гуртожитку АДРЕСА_3 .

Починаючи з січня 2014 року і по даний час відповідачка ОСОБА_3 у гуртожитку по АДРЕСА_2 не проживає з тих підстав, що не є працівником ліцею. Однак, з невідомих причин, після звільнення з роботи не знялась з реєстрації. До сьогоднішнього дня дирекція Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею позбавлена можливості користуватись наданим їм право поселення студентів, які потребують житла, в кімнату № 202.

Крім цього, станом на 01.04.2023 року ОСОБА_3 , яка без будь-якого права займає вказану площу у студентському гуртожитку, заборгувала оплату за закріпленою площею кошти в сумі 19 752, 89 грн.

Місце знаходження та місце проживання відповідачки адміністрації ліцею невідомо. Відповідачка не проживає у гуртожитку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. Сам факт її реєстрації за місцем, де вона не проживає і не має наміру проживати обмежує у правах керівництва ліцею володіти розпоряджатися житлом.

Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року до участі у справі залучено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як співвідповідача та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та зобов`язано подати до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області письмовий висновок щодо розв`язання спору у даній цивільній справі, стосовно дотримання прав та інтересів малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. Просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила щодо заявлених позовних вимог, покликаючись на її реєстрацію у спірному приміщенні.

Представник третьої особи у судовому засіданні вказала на недоцільність виселення малолітнього ОСОБА_2 із житлової кімнати № 202, покликаючись на висновок виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з приводу розв`язання данного спору.

Заслухавши представника позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 24287605 від 15.07.2014, власником будівлі Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею за адресою: вул. Левинського, 35 А, м. Івано-Франківськ, є Держава в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном - Міністерство освіти і науки України. Правокористувачем і балансоутримувачем будівлі об`єкта житлової нерухомості є Івано-Франківський професійний політехнічний ліцей.

Відповідно до Акту обстеження житлового приміщення кімнати гуртожитку Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею від 24.04.2024 року № 02/01-13/87 вбачається, що при обстеженні кімнати АДРЕСА_1 , встановлено, що у кімнаті з 1991 року зареєстрована ОСОБА_4 , як наймач, яка з 2014 року не проживає, оплату за кімнату не проводить.

Згідно інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС України в Івано-Франківській області, отриманої на запит суду, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Як вбачається з інформації Відділу з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківська Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради від 27.08.2024 № 1494/643-1452, за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 127 ЖК України, передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.

Згідно ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Частиною 1 ст. 130 ЖК України, визначено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 99 ЖК України тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі відмови звільнення приміщення, вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

За умовами статті 810 ЦК України найм (оренда) житла здійснюється на підставі відповідного договору, певний строк, за плату. До договору найму житла крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності застосовується положення ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для поживання у ньому на певний строк за плату.

За змістом статті 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Питання про доцільність (недоцільність) виселення малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з кімнат учнівського гуртожитку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 09.04.2025 року (протокол № 7).

Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради надано Висновок - додаток до рішення виконавчого комітету міської ради від 17.04.2025 № 445 (надалі за текстом Висновок) про недоцільність виселення малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з кімнати учнівського гуртожитку АДРЕСА_3 .

Як встановлено з Висновку:

«Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності ОСОБА_4 немає нерухомого майна.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності ОСОБА_2 немає нерухомого майна.

Під час телефонної розмови 08.04.2025 року з працівниками Служби у справах дітей, ОСОБА_4 повідомила, що їй відомо про позов адвоката Бойчука Мирослава Йосиповича в інтересах Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею до неї про усунення перешкод у користуванні кімнатою учнівського гуртожитку та виселення. Ганна Мирославівна зазначила, що заперечує проти даного позову, оскільки не має можливості зареєструвати місце проживання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в іншому місці.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 08.04.2025 року, складеного працівниками Служби у справах дітей за адресою АДРЕСА_5 , помешкання, розміщені на другому поверсі дев`ятиповерхового будинку, санвузол, душова кабіна, кухня - спільні. Кімнати у гуртожитку облаштовані для проживання учнів ліцею, наявні меблі, місце для сну, зберігання речей. Проведено капітальний ремонт приміщень. На час проведення обстеження у кімнатах ніхто не проживає. У кімнаті АДРЕСА_6 за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про час та дату засідання комісії з питань захисту прав дитини матір ОСОБА_4 повідомлено.».

Відповідно до частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша статті 109 ЖК України).

Згідно з частиною першою статті 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Враховуючи принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, слід констатувати, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не входить до кола осіб, які мають право на проживання в учнівському гуртожитку. У кімнаті АДРЕСА_7 відповідачка не проживає тривалий період часу, про що вона сама не заперечувала у судовому засіданні, а відтак підлягає виселенню із вказаного приміщення.

Таким чином, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована у кімнаті АДРЕСА_7 учнівського гуртожитку без відповідних правових підстав, чим перешкоджає позивачу виконувати функції щодо надання послуг із вселення в гуртожиток інших студентів на період їх навчання.

З урахуванням всіх встановлених у справі обставин, суд вважає підставними вимоги позовної заяви про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею, а саме кімнатою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 із зазначеного приміщення (кімнати).

На переконання суду, таке втручання має легітимну мету та при цьому буде дотримано справедливий баланс інтересів сторін.

Стосовно вимоги позову про усунення перешкод у користуванні кімнатою гуртожитку № НОМЕР_1 та виселення з неї, суд враховує Висновок про недоцільність виселення малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з кімнати учнівського гуртожитку АДРЕСА_3 , зважаючи на те, що це єдине зареєстроване місце проживання малолітнього ОСОБА_2 . Відтак, у цій частині позов задоволенню не підлягає.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає заявлені позовні вимоги частково підставними, з огляду на що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 89, 141, 223, 258-259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею, а саме кімнатою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 із зазначеного приміщення (кімнати).

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 07.10.2025 року.