Справа № 132/1922/25
Провадження № 22-ц/801/1907/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 рокуСправа № 132/1922/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.,

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 19 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Павленка І. В. у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської міської ради про призначення опікуном,-

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду за участі заінтересованої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Калинівської міської ради із заявою про призначення опікуном. Зазначав, що рішенням Калинівського районного суду від 14.05.2025 року його батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області, визнано недієздатним. В рішенні зазначено, що до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування здійснюватиме відповідний орган опіки та піклування. Просив суд призначити його , ОСОБА_1 , опікуном недієздатного ОСОБА_2 .

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 19 червня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати через порушення судом норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку по неможливість повторного звернення до суду із заявою про призначення його опікуном, чим обмежив йому доступ до правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, посилаючись на те, що вказаний спір вже був вирішений судом.

Проте колегія суддів з таким висновком погодитись не може , з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

У цій справі встановлено, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14.04.2025, що набрало законної сили 14.05.2025, заяву задоволено частково. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області, визнано недієздатним, а у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині призначення його опікуном недієздатної особи ОСОБА_2 - відмовлено.

Встановити, що ОСОБА_2 звернувся до суду повторно із заявою про призначення його опікуном недієздатного ОСОБА_2 за тих ще обставин та з тих же підстав можливо, лише в ході детального аналізу матеріалів тієї справи з матеріалами даної заяви.

Суд повинен забезпечити особі реальний, а не формальний доступ до правосуддя, що гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р., в контексті забезпечення права особи на ефективний засіб юридичного захисту передбаченого ст. 13 даної Конвенції. Ця Конвенція підлягає застосуванню національними судами відповідно до правил ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення від 12 липня 2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany), заява № 42527/98, § 44).

Право доступу до правосуддя, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, може зазнавати обмежень, що застосовуються на розсуд держави-члена. Суд повинен встановити "розумну пропорційність" зазначених обмежень меті їх запровадження, а також з`ясувати, чи не звужується вказане право в результаті їх застосування. (справа "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії" рішення від 23 червня 1995 року).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

В ухвалі Калинівського районного суду Вінницької області від 19 червня 2025 року відсутні мотиви ,докази і виклад обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про призначення його опікуном недієздатного ОСОБА_2 за тих ще обставин та з тих же підстав, що й першого разу. Ухвала суду не містить порівняльного викладу обставин, що слугували підставою для звернення ОСОБА_2 до суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі передчасним.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що за таких обставин ухвалу суду не можна вважати законною та обґрунтованою, оскільки її постановлено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню ,а матеріали заяви - направленню для продовження розгляду на стадію вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 19 червня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду на стадію вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський