Справа № 348/987/25
Провадження № 22-ц/4808/1195/25
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Однороз Юлії Андріївни на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2025 року під головуванням судді Солодовнікова Р.С. в м. Надвірна,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія» КредитКапітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтувані тим, що 06.03.2020 між Акціонерним товариством «Банк Форвард» та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір (оферту) №200256700, відповідно до умов якого надано кредит в сумі 56 960 грн на строк 1 462 днів з 06.03.2020 по 06.03.2024, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору.

Між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» 25.07.2024 укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №200256700 від 06.03.2020, що укладений між АТ «Банк Форвард» та відповідачем.

Станом на 25.07.2024 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №200256700 від 06.03.2020 становить 67 447,55 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 30 556,12 грн; заборгованості за відсотками 3,07 грн; заборгованості за комісією 36 888,36 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені судові витрати.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ТОВ «Фінансова компанія» КредитКапітал» Однороз Ю.А. подала апеляційну скаргу, в якій вказала, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Зазначила, що підписавши кредитний договір відповідач погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, визначених договором.

Вважає, що кредитор має законне право на встановлення, зокрема, комісії за управління кредитом, яка включається до загальних витрат за споживчим кредитом, а тому нарахована сума комісії, що відображена в розрахунку заборгованості відповідає умовам кредитного договору.

Враховуючи, що доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту та доказів в спростування поданого позивачем розрахунку відповідач не надав позовні вимоги підлягають задоволенню, тому просила рішення Надвірнянського районного суду від 18.06.2025 скасувати, прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, враховуючи таке.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що умова договору про щомісячне нарахування комісії є несправедливою і порушує вимоги Закону України «Про споживче кредитування», тому вказаний пункт договору є нікчемний, а враховуючи сплату відповідачем згідно розрахунку суми комісії в розмірі, який перевищує загальну суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками таку заборгованість слід вважати погашеною.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06.03.2020 між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферту) №200256700, відповідно до умов якого надано кредит в сумі 56 960 грн на строк 1 462 днів з 06.03.2020 до 06.03.2024, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору (а.с. 24 зворот 28).

За умовами кредитного договору №200256700 з назвою продукту «Коко Кеш» сума кредиту надана за ставкою на строкову частину основного боргу 0,01% річних, ставкою на прострочену суму основного збору 0,00001% річних, із щомісячною комісією з 06.03.2020 по 06.05.2020 в сумі 0 грн, з 07.05.2020 2 272, 71 грн.

Кредитний договір №200256700 складається з оферти №200256700, умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Форвард», затверджених наказом №213 від 19.05.2020, паспорту споживчого кредиту, тарифів та умов по картах, умов надання та обслуговування кредитів АТ «Банк Форвард». Мета отримання кредиту споживчі потреби. Спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом.

Відповідно до графіку платежів за продуктом «Коко Кеш» позивач зобов`язаний щомісячно вносити на рахунок кредитора суму 3 400 грн, до якої входить погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом 0,01% річних від суми кредиту, щомісячна комісія 2 272,71 грн, плата за SMS-сервіс 35 грн.

Згідно розділу «Кредитний договір» оферти №200256700 передбачено сплату позичальником щомісячної комісії (блок 1 оферти №200256700), згідно п.4 паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячна комісія) в розмірі 3,99 %, нараховується щомісячно на загальну суму кредиту на день видачі та 35 грн плата за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги SMS сервіс.

Наданий позивачем кредитний договір не містить інформації за надання яких послуг банком стягується комісія.

З розрахунку заборгованості за договором кредиту №200256700 від 06.03.2020 станом на 24.07.2024 встановлено, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 67 447,55 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 30 556,12 грн; заборгованості за відсотками 3,07 грн.; заборгованості за комісією 36 888,36 грн ( а.с.28 зворот 29).

З виписки по особовим рахункам за період з 31.03.2020 по 10.06.2023 вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 нараховано різного роду щомісячну плату за смс сервіс, плату за РО, проценти. Разом з тим відповідач здійснював часткове погашення кредиту і комісії (а.с. 29 зворот 43).

Між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» 25.07.2024 року укладено договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги (а.с. 45 47).

Відповідно до умов договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №GL1N426202/1 від 25.07.2024, що укладений між АТ «Банк Форвард» та відповідачем.

Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №GL1N426202/1 від 25.07.2024 передано позивачу від первинного кредитора АТ «Банк Форвард» згідно договору відступлення прав вимоги №GL1N426202/1 від 25.07.2024.

Згідно реєстру боржників до договору факторингу №GL1N426202/1 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №200256700 від 06.03.2020 у сумі 67 447,55 грн, з яких: 30 556,12 грн заборгованість за тілом кредиту, 3,07 грн заборгованість за відсотками, 36 888,36 грн залишок за комісією (а.с. 48).

Позивачем надіслано ОСОБА_1 письмову досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості вих.№13447 від 18.04.2025 (а.с. 49).

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною ч.1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 12 та 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Частиною 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування, але законодавство визначає і низку пов`язаних з цим обмежень для банку.

На виконання вимог п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (п. 29-31) викладено правовий висновок про те, що принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

За змістом цих приписів комісія за обслуговування може включати плату за розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, якщо споживач вимагає таку інформацію частіше одного разу на місяць.

Велика Палата Верховного Суду у справі №496/3134/19 від 13 липня 2022 року зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

В спірному випадку укладеним між сторонами договором передбачена щомісячна комісія з 07.05.2020 в розмірі 2 272, 71 грн. Пунктом 5 договору клієнт (відповідач по справі) з моменту укладення договору зобов`язаний в порядку та терміни, обумовлені по картам, сплачувати банку комісійні винагороди та інші платежі відповідно діючим в банку тарифам по картам.

Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №496/3134/19 від 13 липня 2022 року умови договору про щомісячне нарахування комісії є несправедливими та такими, що порушують вимоги Закону України «Про споживче кредитування» вказаний пункт договору є нікчемним. Оскільки, за договором кредиту №200256700 від 06.03.2020 у відповідача є заборгованість в розмірі: 30 556, 12 грн за тілом кредиту, 3,07 грн за відсотками, а згідно випискам по особовому рахунку ОСОБА_1 , сплачена сума комісії перевищує суму по тілу кредиту та за відсотками, що також зазначено позивачем в розрахунку заборгованості є всі підстави вважати погашеною суму заборгованості за цим договором.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що підписавши кредитний договір ОСОБА_1 погодився на його умови, в тому числі й щодо нарахування щомісячної комісії відхиляються колегією суддів, ураховуючи таке.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Частиною 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що суперечать вимогам законодавства, а тому відхиляються судом.

Щодо тверджень апелянта про відсутність доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, слід вказати таке.

Згідно вимог позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача 67 447, 55 грн. Відповідно до поданого позивачем розрахунку відповідачем сплачено 26 403, 88 грн основного боргу, залишок заборгованості по тілу кредиту 30 556, 12 грн. Відповідачем сплачено 41 608, 78 грн комісії.

Беручи до уваги вимоги законодавства, які в спірному випадку вказують на нікчемність умов кредитного договору щодо нарахування комісії, суд першої інстанції з урахуванням принципів справедливості та розумності правомірно відніс сплачену відповідачем комісію в рахунок існуючої заборгованості. Вказане спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обставин, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Однороз Юлії Андріївни залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 22 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський