КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу, відсотків за вкладом та трьох відсотків річних,-

установив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до АТ«КБ «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу, відсотків за вкладом та трьох відсотків річних.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що20 серпня 2012 року між нею і АТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір №SAMDN8289 «Стандарт, 12 міс», відповідно до умов якого вона передала банку 20000дол. США, під 10% річних, з автоматичним продовженням його дії, якщо вкладник не заявив про відмову від продовження договору.

Вказувала, що вона неодноразово зверталася до банку із заявами про повернення суми вкладу з нарахованими процентами, розірвання договору та розблокування рахунка, однак відповідач виконувати її вимоги відмовлявся, у зв`язку з припиненням діяльності на території Автономної Республіки Крим.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, просила суд, стягнути з АТ «КБ «ПриватБанк» на її користь 20000 дол. США - суму депозиту; 17428,13 дол. США - відсотки за період з 20 серпня 2012 року до 12 травня 2021 року; 3660,82 дол. США - 3 % річних за період з 06 квітня 2015 року до 12 травня 2021 року.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня

2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з АТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором від 20 серпня 2012 року №SAMDN8289 «Стандарт 12 міс» у розмірі 20000дол. США, відсотки за період з 20 серпня 2012 року до 12 травня 2021 року - 17428,13 дол. США, 3% річних за період з 06 квітня 2015 року до 12 травня 2021 року - 3660,82 дол. США.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2022 року

в задоволенні заяви АТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначало, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем не було надано належних доказів (оригіналів) на підтвердження факту укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів.

Зазначало, що воно, не будучи присутнім в судових засіданнях, було позбавлено можливості оглянути оригінали документів та підтвердити чи спростувати їх достовірність.

Вказувало, що договір було розірвано у березні 2015 року, а тому неправомірним є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього відсотків, нарахованих після дати розірвання договору банківського вкладу.

Зазначало, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що внаслідок укладання між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за його, АТ «КБ «Приват Банк», зобов`язанням , щодо виплати коштів за спірним договором, який є предметом у даній справі, воно з 17 листопада 2014 року не несе зобов`язань за цим договором банківського вкладу, а ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за таким договором.

Просило суд, скасувати заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року апеляційну скаргу АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнено з АТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу в розмірі 20000дол. США і відсотки за вкладом у розмірі 7766,71 дол. США.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В подальшому, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2025 року касаційну скаргу АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків по вкладу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «КБ «Приват Банк» про стягнення депозитного вкладу залишено без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу набрало законної сили, а тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи учасників справи, дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків по вкладу, врахувавши висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що20 серпня 2012 року між ОСОБА_1 і АТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір №SAMDN8289 (Вклад «Стандарт, 12 мес.»), згідно з яким вкладник передала, а банк прийняв кошти в сумі 20000дол. США на строк 366 днів до 20 серпня 2013 року включно під 10% річних.

Відповідно до п. 3 договору, виплата суми нарахованих процентів здійснюється банком у строки, визначені періодом нарахування процентів. Клієнт має право отримати нараховані проценти не раніше 15:00 год першого робочого дня, що слідує за даною оформлення договору за цілу кількість періодів нарахування, що пройшли з моменту укладення договору.

Відповідно до п. 6 договору, у разі, якщо після закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, визначений у п. 1 цього договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без появи клієнта у банк. При цьому відрахування нового строку вкладу та нового мінімального строку вкладу починається з дня, наступного за датою кінця попереднього строку вкладу.

Внесення коштів у розмірі 20000 дол. США на рахунок № НОМЕР_1 підтверджується квитанцією від 20 серпня 2012 року №7 через філію банку «Кримське РУ».

Листом від 06 квітня 2015 року №20.1.0.0.0/7-20150310/2571 АТ «КБ «ПриватБанк» повідомило позивача про припинення діяльності на території Автономної Республіки Крим й неможливість здійснення банківського регулювання та нагляду на цих територіях.

Підставою для скасування Верховним Судом постанови Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків по вкладу стало те, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення про стягнення відсотків за користування вкладом у розмірі 7766,71 дол. США, нарахованих із 22 лютого 2014 року до 07 травня 2021 року (період заявлений позивачем), не встановив, коли позивач звернулася до банку з вимогою про повернення вкладу. При цьому відповідач стверджував, що ОСОБА_1 зверталась до банку із заявою про виплату їй коштів за депозитним договором 10 березня 2015 року. Крім того, позивач в позовній заяві сама зазначала про її звернення до банку з відповідною заявою.

Встановлення цієї обставини має значення для правильного вирішення справи, оскільки від дати розірвання договору, а також того, чи було таке розірвання достроковим, залежить розмір відсотків, які повинен нарахувати банк.

Отже, суду належить встановити, чи зверталася позивач до банку із заявою про повернення коштів, чи таким зверненням є пред`явлений позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У частинах1 та 2 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі №363/3965/15 (провадження №61-11520св20) зазначено: «в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження №14-133цс20) зроблено висновок, що «після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Однак при вирішенні спору судами не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. Після розірвання договорів банківського вкладу за судовим рішенням проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються. Тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після рішення суду, яким припинено договори вкладу, не застосовуються. Суди першої й апеляційної інстанцій помилково стягнули проценти за ставкою в розмірі 1 %, що зазвичай сплачується банком за вкладом «на вимогу» відповідно до статті 1070 ЦК України»;

«в постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Встановивши, що договори про депозит є розірваними з 24 липня 2005 року, апеляційний суд не врахував, що з моменту розірвання цих договорів нарахування передбачених договорами процентів припиняється, а починаючи з 25 липня 2005 року права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів по договору за період з 25 липня 2005 року до 31 грудня 2016 року (457 863,01 грн) суди мали відмовити».

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (у тому числі розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу, щодо періоду, за який підлягають стягнення відсотки за користування вкладом виходить з того, що в матеріалах справи наявні докази, що ОСОБА_1 зверталася до АТ «КБ «ПриватБанк» 10 березня 2015 року з вимогою про розблокування та виплату грошових коштів з депозитного вкладу №SAMDN8289 «Стандарт, 12 міс», що підтверджується копією листа АТ «КБ «ПриватБанк» від 06 квітня 2015 року №20.1.0.0.0/7-20150310/2571.

Отже, враховуючи п. 7 Договору № SAMDN8289 «Стандарт, 12 міс» вбачається, що ОСОБА_1 своїм зверненням від 10 березня 2015 року достроково розірвала в односторонньому порядку цей договір та датою розірвання договору є 13 березня 2015 року.

У межах даної справи позивачем заявлено вимогу до АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення (у тому числі) процентів на депозитний вклад, які позивач нараховує за період з 20 серпня 2012 року до 07 травня 2021 року.

З виписки по депозитному рахунку № НОМЕР_1 за період з 20 серпня 2012 року по 14 листопада 2023 року вбачається, що виплата процентів ОСОБА_1 здійснювалась Банком з моменту укладення договору та по 21 лютого 2014 року.

Первісний період дії договору №SAMDN8289 складав з 20 серпня 2012 року по 20 серпня 2013 року, а відсоткова ставка встановлена договором складала - 10%.

Наступні періоди дії цього договору до моменту його розірвання (тобто, до 13 березня 2015 року) складали: з 21 серпня 2013 року по 21 серпня 2014 року - відсоткова ставка 8% з 22 серпня 2014 року по 22 серпня 2015 року - відсоткова ставка 11%.

Враховуючи, що виплата процентів за договором здійснювалася Банком по 21 лютого 2014 року, відповідно, нарахування процентів у межах періоду його дії з 21 серпня 2013 року по 21 серпня 2014 року має відбуватися за період з 22 лютого 2014 року по 21 серпня 2014 року (180 календарних дні), тобто, 20000дол.США х 8% х 180 к.д. / 365 к.д. = 789,04 дол. США

Враховуючи, що розірвання договору відбулося з 13 березня 2015 року та достроково у межах періоду його дії з 22 серпня 2014 року по 22 серпня 2015 року, відповідно, період нарахування процентів має складати період 22 серпня 2014 року по 12 березня 2015 року (202 календарних дні), тобто, 20000дол.США х 11% х 202 к.д. / 365 к.д. = 1217,53 дол. США .

Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що з АТ «КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 можуть бути стягнуті проценти у загальному розмірі 2006,57 дол. США, нараховані за період з 22 лютого 2014 року по 12 березня 2015 року.

Щодо нарахування 3% річних, то колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 625 ЦК України визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи той факт, що датою розірвання договору є 13 березня 2015 року, то, відповідно, порушення Банком грошового зобов`язання з повернення коштів вкладнику за договором №SAMDN8289 «Стандарт, 12 міс» розпочалося саме з цієї дати.

З позовом у даній ОСОБА_1 звернулася до суду 12 травня 2021 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16 виснувала про те, що нарахування 3% річних за статтею 625 ЦКУ обмежується трьома роками, що передують даті подання позову.

З урахуванням строку позовної давності вбачається, що період нарахування 3% річних у межах поданого позову у даній справі має розпочинатися з 12 травня 2018 року.

Відтак, виходячи з періоду прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 12 травня 2018 року по 12 травня 2021 року розрахунок 3% річних складає 1980,59 дол. США.: сума заборгованості - 22006,57 дол. США, період нарахування 3% річних - 1095 календарних дні (з 12 травня 2018 року по 12 травня 2021 року) 22006,57 дол. США х 3% х 1095 к.д. / 365 к.д.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки доводам і доказам наданим сторонами та прийшов до передчасного висновку, що відсотки за користування вкладом необхідно стягувати за період з 20 серпня 2012 року по 12 травня 2021 року, а 3% річних за період з 06 квітня 2015 року по 12 травня 2021 року.

Отже, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків по вкладу не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з Банку на користь позивача відсотки по вкладу у розмірі 2006,57 доларів США та 3% річних у розмірі 1980,59 доларів США.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення відсотків по вкладу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 відсотки по вкладу у розмірі 2006,57 доларів США та 3% річних у розмірі 1980,59 доларів США.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба