КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року про заміну сторони у справі (процесуальне наступництво) за позовом ОСОБА_3 , правонаступниками якої є: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краковецької Алли Миколаївни, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності нерухомого майна, ОСОБА_6 , Державної податкової інспекції Солом`янського району м. Києва Міністерства доходів і зборів України, третя особа: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації, відновлення прав власника,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває вказана вище цивільна справа.

Ухвалою Солом'янського районного суду м.Києва від 13.03.2024 року провадження у справі було зупинено до вступу у справі правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .

15.07.2024 року на запит суду надійшла спадкова справа № 306/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , яка була заведена Лубенською державною нотаріальною конторою.

З матеріалів спадкової справи № 306/2020 вбачається, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є його син- ОСОБА_2 .

Матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_5 на запит, суду не надано.

Разом з тим, у матеріалах цивільної справи наявна заява від 04.08.2020 року відповідача ОСОБА_6 про залучення її до участі у справі в якості правонаступника померлої ОСОБА_5 на підставі заповіту від 13.05.2009 року.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадкому реєстрі (номер витягу: 59120723 від 23.01.2020 року) вбачається, що приватним нотаріусом Лавренюк С.М. заведено спадкову справу №65392857 після смерті ОСОБА_5 ..

Таким чином, з наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є спадкоємицею після смерті відповідача ОСОБА_5 ..

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.02.2025 року провадження у даній справі відновлено та призначено до розгляду на 11.03.2025 року о 11 год. 45 хв..

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року залучено до участі у розгляді цивільної справи 760/10908/13-ц ОСОБА_2 в якості правонаступника ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в якості правонаступника ОСОБА_5 ..

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції у частині залучення ОСОБА_6 в якості правонаступника ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані зокрема тим, що оспорювана ухвала протирічить ухвалі касаційної інстанції від 25 листопада 2015 року, яка вступила у законну силу, на підставі якої цивільна справа № 760/10908/13-ц передана до Солом`янського районного суду м. Києва на новий розгляд.

26 серпня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_6 - адвоката Горбового Володимира Анатолійовича, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 11.03.2025 року залишити без змін.

23 вересня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_6 - адвоката Горбового Володимира Анатолійовича. Просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залучаючи до участі у справі ОСОБА_2 в якості правонаступника ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в якості правонаступника ОСОБА_5 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, як з боку позивача в особі правонаступника померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , так і з боку померлого відповідача ОСОБА_5 в особі її правонаступника - ОСОБА_6 ..

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за яким до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

За змістом висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37 цс 20), процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Основою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження у справі. Виходячи з цього, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

В той же час суд будь-якої інстанції незалежно від стадії судового процесу зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Положеннями статей 1216-1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.03.2024 року провадження у справі було зупинено до вступу у справі правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .

15.07.2024 року на запит суду надійшла спадкова справа № 306/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , яка була заведена Лубенською державною нотаріальною конторою (а.с. 4-133 том 91).

З матеріалів спадкової справи № 306/2020 вбачається, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є його син- ОСОБА_2 ..

Матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_5 на запит, суду першої інстанції не надано.

У матеріалах цивільної справи наявна заява від 04.08.2020 року відповідача ОСОБА_6 про залучення її до участі у справі в якості правонаступника померлої ОСОБА_5 на підставі заповіту від 13.05.2009 року, відповідно до якого їй переходить квартира АДРЕСА_1 (а.с.108-113 том 47).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадкому реєстрі (номер витягу: 59120723 від 23.01.2020 року) вбачається, що приватним нотаріусом Лавренюк С.М. заведено спадкову справу №65392857 після смерті ОСОБА_5 (а.с. 226 том 91).

Той факт, що після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , була відкрита спадкова справа, де зареєстрована заява про прийняття спадщини ОСОБА_6 і є документальним доказом підтвердження намірів особи, яка вважає себе спадкоємцем, набуття права на спадщину після смерті ОСОБА_5 ..

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що залучаючи ОСОБА_2 в якості правонаступника ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в якості правонаступника ОСОБА_5 , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у даній справі позов про визнання недійсним договорів дарування, факт смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, тому відповідно до ст. 55 ЦПК України, суд першої інстанції правильно залучив до участі у справі вказаних осіб.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «25» вересня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко