ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/394/25 Справа № 209/2263/21 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.,

за участю секретаря: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за позовом керівника Кам?янської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сергія Кузьменка в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Комунальне підприємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання", Товарна Біржа "Європейська" про повернення нежитлових приміщень

за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенка Олександра Анатолійовича, який діє в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 травня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Керівник Кам`янської окружної прокуратури С. Кузьменко звернувся до суду з позовом, в якому просить суд застосувати наслідки недійсного правочину, шляхом повернення нежитлових приміщень, а саме: нежитлове приміщення №1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , площею 91,3 кв.м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104), та нежитлове приміщення №2, що розташоване за адресою:: АДРЕСА_1 , площею 184,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104) від ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради; стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 28055,26 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «Дніпродзержинське комунальне об`єднання» створене рішенням Дніпродзержинської міської ради в 1999 році для обслуговування житлового фонду комунальної власності міста. Відповідно до п.п.6.1, 6.2 Статуту КП «Дніпродзержинське комунальне об`єднання» (далі КП «ДЖО»), затвердженого рішенням міської ради від 29.10.1998 №45-4 XXIII на балансі підприємства знаходились будівлі та споруди, які передані фондом комунальної власності для використання у виробничих цілях. Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19,140,143,144,146 Конституції України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституція України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ст. 144 Конституції України). Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах (ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, зокрема це рішення ради, які приймаються виключно на пленарних засіданнях міської ради. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішенням міської ради від 26.06.2013 № 825-37/VІ припинено юридичну особу КП «ДЖО» та створено ліквідаційну комісію, яку зобов`язано розглянути вимоги кредиторів та здійснити відповідні заходи, пов`язані з ліквідацією. Рішенням Кам`янської міської ради №731-17/VІІ від 23.06.2017 «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО», надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства «Дніпродзержинське комунальне об`єднання», в тому числі нежитлові приміщення №1, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , площею 91,3 кв.м. та нежитлове приміщення № 2, що розташоване за адресою бульвар Будівельників, 12а, площею 184,4 кв.м.; зобов`язано ліквідаційну комісію КП «ДЖО» здійснити відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо відчуження комунального майна; організацію виконання цього рішення покладено на департамент житлово-комунального господарства та будівництва міської ради та департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради. Таким чином, спірне нерухоме майно реалізовувалось в процедурі ліквідації комунального підприємства в порядку, передбаченому ст.ст. 110-112 Цивільного кодексу України. З 07.03.2018 набув чинності Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна». Відповідно до ч.3 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» приватизація (відчуження) майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону. Положеннями ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України. Спірне нежитлове приміщення відноситься до об`єктів малої приватизації. Кам`янська міська рада мала право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у комунальній власності територіальної громади лише шляхом приватизації, така приватизації могла бути здійсненна виключно органами приватизації, створеними вказаною радою, яким КП «ДЖО» не є. Тобто, продавцем комунального майна повинен виступати Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, який відповідно до п. 2.3 Положення про Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, затвердженого рішенням Дніпродзержинської міської ради № 746-33/У від 29.03.2013, забезпечує реалізацію міської політики у сфері приватизації, оренди, використання, відчуження майна комунальної власності територіальної громади міста, а не КП «ДЖО». Таким чином, Кам`янська міська рада обрала незаконний спосіб та не уповноважений відповідно до закону орган на відчуження комунального майна внаслідок чого відповідне рішення міської ради суперечить актам цивільного законодавства і порушує інтереси територіальної громади та є незаконним. На даний час вказане рішення міської вже вичерпало свою дію. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, визнання незаконним та скасування спірного рішення міської ради, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, не призведе до поновлення прав позивача, відновлення володіння, користування або розпорядження ним зазначеним майном, а отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача. На виконання рішення Кам`янської міської ради №731-17/VІІ від 23.06.2017 та на підставі Договору №1 про організацію та проведення аукціону від 23.12.2015, укладеного між КП «ДЖО» та Товарною біржою «Європейська», останньою 05.04.2018 проведено аукціон з продажу комунального майна та з переможцем аукціону, ОСОБА_1 , були укладені договори купівлі-продажу майна №0504/18/3 від 05.04.2018 та 0504/18/4 від 05.04.2018. Вказані договори в порушення ст. 657 Цивільного кодексу України не були нотаріально посвідченими. Враховуючи, що договори купівлі-продажу майна № 0504/18/3 та 0504/18/4 від 05.04.2018, в силу положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», ч. 4 ст. 656 та ст. 657 Цивільного кодексу України підлягли нотаріальному посвідченню, однак ОСОБА_1 , такого посвідчення здійснено не було, такі договори є нікчемними в силу закону. Враховуючи, що договори купівлі-продажу майна є нікчемними, та такими що не породжують жодних правових наслідків, крім їх недійсності, право власності у ОСОБА_1 на нежитлові приміщення № 1 та 2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , не виникло та не підлягало державній реєстрації. Незважаючи на це, 13.06.2018 державним реєстратором Скороход О.О. на підставі договорів купівлі-продажу №0504/18/3 та 0504/18/4 від 05.04.2018 здійснено реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення. Враховуючи, що обов`язковою умовою правочину, наданого ОСОБА_1 для реєстрації права власності на нерухоме майно договори купівлі-продажу майна № 0504/18/3 та 0504/18/4 від 05.04.2018, було нотаріальне посвідчення таких договорів, державний реєстратор мав пересвідчитись у виконані цієї умови та в разі її відсутності прийняти рішення про відмову у вчиненні реєстраційної дії. Таким чином, державним реєстратором Скороход О.О. були грубо порушені Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тому таке рішення є незаконним. У зв`язку із викладеним прокурор просить суд витребувати від ОСОБА_1 нежитлові приміщення № 1 та 2, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104 та 104) та повернути їх на користь територіальної громади м. Кам`янське в особі Кам`янської міської ради.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 травня 2024 року у задоволення позовних вимог керівника Кам?янської окружної прокуратури Дніпропетровської області Сергія Кузьменка в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Комунальне підпрємство "Дніпродзержинське житлове об`єднання", Товарна Біржа "Європейська" про повернення нежитлових приміщень - відмовлено (том 4 а.с.213-227).

Не погодившись з рішенням, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенко О.А., який діє в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 4 а.с.230-239).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кам`янської міської ради № 731-17/VІІ від 23.06.2017 «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО», надано згоду на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі комунального підприємства «Дніпродзержинське комунальне об`єднання», в тому числі нежитлові приміщення № 1 та 2, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , площею 91,3 кв.м. та 184,4 кв.м.; зобов`язано ліквідаційну комісію КП «ДЖО» здійснити відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо відчуження комунального майна; організацію виконання цього рішення покладено на департамент житлово-комунального господарства та будівництва міської ради та департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради. (том 1 а.с.124)

На виконання рішення Кам`янської міської ради № 731-17/VІІ від 23.06.2017 та на підставі договору № 1 про організацію та проведення аукціону від 23.12.2015 укладеного між КП «ДЖО» та Товарною біржею «Європейська», останньою 05.04.2018 проведено аукціон з продажу комунального майна нежитлових приміщень № 1 та 2, площею 91,3 кв.м та 184,4 кв.м. розташовані в АДРЕСА_1 (том1 а.с.133-134, том 2 а.с.40, 44, 45, 137-138, 141, 145, 146-147, 148)

Між КП «ДЖО» та переможцем аукціону ОСОБА_1 укладені договори купівлі-продажу майна № 0504/18/3 та 0504/18/4 від 05.04.2018 (том 2 а.с.126-127)

Згідно свідоцтва члена біржі, ОСОБА_1 отримала членство на Товарній біржі «Європейська» терміном на одну добу з 05.04.2018 року по 06.04.2018 року (том 3 а.с.131)

13.06.2018 державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. на підставі договорів купівлі-продажу № 0504/18/3 та 0504/18/4 від 05.04.2018 виданих Товарною біржі «Європейська», здійснено реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на нежитлові приміщення №1 та АДРЕСА_2 (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 104 та 104) (том 1 а.с.110, 114).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут і надалі в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до приписів частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є відповідна міськрада.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада міста як власник спірного об`об`єкта нерухомості делегує міськраді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»).

Згідно з частиною четвертою статті 656 ЦК України (в редакції, станом на момент укладення договору купівлі-продажу від 05.04.2018) до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен встановити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.

Встановлено, що вищевказаний договір купівлі-продажу укладено у письмовій формі на біржі.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вказує на нікчемність договорів купівлі-продажу майна № 0504/18/3 та 0504/18/4 від 05.04.2018 укладеного між КП «ДЖО» та ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю його нотаріального посвідчення.

Однак, судом установлено, що сторони вказаного вище договору досягли згоди з усіх його істотних умов, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (купівлю-продаж об`єкту нерухомості), а умови цього договору були фактично виконані сторонами, а саме покупець сплатив грошові кошти, а продавець передав покупцю об`єкт нерухомості, про що складено акт передачі нерухомого майна.

Враховуючи наявність законодавчої колізії щодо регулювання спірних правовідносин відносно оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на біржі, наявність судової практики щодо визнання відповідних договорів дійсними, можна виснувати, що нотаріально не посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на біржі, за обставинами цієї справи не може вважатися нікчемним (недійсним в силу закону).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі №175/3609/20.

Доводи прокурора, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», який набрав чинності 07.03.2018, а тому Кам`янська міська рада мала право прийняти рішення про продаж об`єкту нерухомого майна, що перебувають у комунальній власності територіальної громади, лише шляхом приватизації, є безпідставним, з огляду на наступне.

Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна», який регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна, набрав чинності з 07.03.2018, а рішення Кам`янської міської ради №731-17/VІІ, яким було надано згоду на відчуження спірного комунального майна, прийнято 23.06.2017.

Згідно ч.2 Прикінцевих та Перехідних положень зазначеного Закону встановлено, що приватизація (продаж) об`об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону, крім об`єктів, за якими:

дата проведення аукціону, конкурсу, викупу, продажу пакетів акцій (часток, паїв) господарських товариств, зазначена в опублікованому інформаційному повідомленні про продаж державного або комунального майна, припадає на день після набрання чинності цим Законом.

Рішення Кам`янської міської ради від 23.06.2017 №731-17/УІІ, яким надано згоду на відчуження майна, було опубліковано в 2017 році у відповідності до вимог законодавства України на сайті міської ради із переліком майна на яке надано згоду на продаж.

Відповідні повідомлення щодо проведення аукціону з продажу комунального майна з визначенням дати проведення аукціону і перелік майна, яке підлягало продажу на аукціоні, були опубліковані 12.02.2018 (газета "Бесплатка" № 7(215)) та 13.02.2018 (газета "Авизо" № 6) (том 2 а.с.131-132, 133-134).

Тобто, публікації були здійснені до набрання чинності Законом від 18 січня 2018 року №2269-VIII із призначенням дати проведення аукціону після набрання чинності вказаного Закону. У зв`язку з цим, є безпідставним посилання апелянта на те, що відчуження комунального майна повинно бути здійснено у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Окрім того, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16 (провадження №12-158гс18)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18). Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Суд наголошує, що спірне нерухоме майно вибуло з власності позивача (міської ради) за договором купівлі-продажу (відплатним договором) з волі власника - Кам`янської міської ради, якою було видане відповідне рішення №731-17/VІІ від 23.06.2017 року «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО».

Зазначене вище рішення органу місцевого самоврядування не скасовувалось, не оспорене та є чинним.

Добросовісність набувача спірного майна - ОСОБА_1 прокурором не спростована.

ОСОБА_1 придбала нежитлові приміщення № 1 та 2, площею 91,3 кв.м та 184,4 кв.м. розташовані в АДРЕСА_1 на аукціоні, проведеному товарною біржею Європейська, на підставі рішення Кам`янської міської ради №731-17/VІІ від 23.06.2017 року «Про надання згоди на відчуження комунального майна, яке обліковується на балансі КП «ДЖО» та укладеного договору про організацію та проведення аукціону від 23.12.2015.

Також ОСОБА_1 в день укладення договору купівлі-продажу 05.04.2018 була членом товарної біржі Європейська, відповідно до копії свідоцтва члена біржі (том 3 а.с.131)

Спірне майно продане ОСОБА_1 на аукціоні за 258177,00 грн, з урахуванням ПДВ (пункт 2 договору купівлі-продажу майна від 05.04.2018), а 13.04.2018 нежитлові приміщення № 1 та 2, площею 91,3 кв.м та 184,4 кв.м. по АДРЕСА_1 передане відповідачу, про що складено акт передачі нерухомого майна.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи відсутність підстав для встановлення нікчемності договорів купівлі-продажу майна № 0504/18/3 та 0504/18/4 від 05.04.2018; встановивши надання Кам`янською міською радою дозволу на відчуження спірного нерухомого майна комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове об`єднання» з метою проведення заходів щодо ліквідації комунального підприємства та погашення кредиторської заборгованості; приймаючи до уваги також неспростування добросовісності набувача спірного майна ( ОСОБА_1 ), колегія дійшла висновку про відсутність підстав для застосування наслідків недійсного правочину шляхом повернення нежитлових приміщень № 1 та 2, площею 91,3 кв.м та 184,4 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 58.6 кв.м. від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Кам`янське, в особі Кам`янської міської ради.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

У свою чергу, Кам`янська міська рада, в інтересах якої поданий позов прокуратурою, стверджує про наявність її волевиявлення, як власника спірної нерухомості, на продаж такого майна, законність відчуження нежитлового приміщення відповідачу та заперечує щодо задоволення позову в даній справі, що стверджується змістом письмових пояснень Кам`янської міської ради до місцевого та апеляційного судів.

Суд також звертає увагу, що, згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право власності повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

Задоволення необґрунтованого та недоведеного позову у даній справі призведе до порушення прав відповідача, який є фізичною особою, на мирне володіння своїм майном.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Савенка Олександра Анатолійовича, який діє в інтересах держави в особі: Кам`янської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 травня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошена 17 вересня 2025 року.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2025 року.

Судді: