Справа № 676/2856/25
Провадження № 2/674/631/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді Шафікової Ю.Е.,

за участю секретаря Проценко Л.В.,

представника позивачки та третьої особи Надольської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету споруна стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області №392/2012-р від 02.07.2012 року в частині надання ОСОБА_2 земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 1,1309 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великопобіянської сільської ради за межами населеного пункту, а також визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 859182 від 05.11.2012 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації № 566/2012-р від 14.09.2012 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 05.11.2012 року за № 02065 та витребувати в ОСОБА_2 на її користь земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:001:0115 площею 1,1309 га.

В обґрунтування позовних позивачка посилається на те,вона є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:001:0115, яка належить їй на праві власності Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №379070, виданого 21.12.2012 року на підставі розпорядження Дунаєвецької РДА від 23.01.2009 року № 53/2009.

Відповідно до розпорядження від 23.01.2009 Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Великопобіянської cільської ради відповідно до документації із землеустрою щодо виділення земельних ділянок (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) на території Великопобіянської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області надано громадянам згідно списку в натурі (на місцевості) земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Громадян зобов`язано провести державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки. Відповідно до списку громадян, яким надаються в натурі (на місцевості) земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який є додатком до розпорядження від 23.01.2009, позивачці ОСОБА_1 , було виділено земельну ділянку (пай) під № НОМЕР_1 площею 1,1309 га, право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0303024 (запис у списку № 155). На підставі розпорядження від 23.01.2009 позивачці було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, який 21.12.2012 року був зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №0.2329.

У 2013 році земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0115 площею 1,1309 га позивачка передала в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» на підставі договору оренди землі.

27 лютого 2024 року позивачка звернулась до державного реєстратора з метою здійснити державну реєстрацію належної їй на праві власності земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, рішенням державного реєстратора від 01 березня 2024 року №71860869 їй було відмовлено в проведенні реєстраційних дій - реєстрації права власності на земельну ділянку, у зв`язку з тим, що право власності земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0115 зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії та номер ЯМ 859098, виданого управлінням Держкомзему у Дунаєвецькому районі 10.10.2012 року.

Право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку посвідчується державним актом, виданим на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації від 02.07.2012року №392/212- р. «Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Великопобіянської сільської ради».

Відповідно до розпорядження від 02.07.2012 року ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку як спадкоємцю права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ХМ №0303023 №112 площею 1,1309 га. Тобто, ОСОБА_2 у 2012 році було виділено ту саму земельну ділянку, що і позивачці трьома роками раніше (відповідно до розпорядження від 23.01.2009). Як зазначено у розпорядженні від 02.07.2012, ОСОБА_2 виділено земельну частку як спадкоємцю права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ХМ №0303023. ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) успадкував після смерті їх матері ОСОБА_3 , яке їй належало на підставі сертифікату №0303023.

Відповідно до розпорядження від 23.01.2009 ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку під № НОМЕР_2 площею 0,8693 га (запис у списку № 255), а не під № 112. У результаті винесення Дунаєвецькою РДА розпоряджень від 23.01.2009 року та від 02.07.2012 року одна і та ж земельна ділянка була виділена двом особам - позивачці ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , внаслідок чого на одну і ту ж земельну ділянку було виготовлено та видано два Державних акти на право власності на земельні ділянки, а право власності на одну і ту ж земельну ділянку виникло у двох осіб. Те, що земельна ділянка, яка належить на праві власності позивачці, і та, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , є однією земельною ділянкою, підтверджується, зокрема, планами меж земельних ділянок, які містяться в державних актах на право власності на земельні ділянки. Також згідно Витягу з ДЗК про спірну земельну ділянку, виданого відділом Держгеокадастру в Хмельницькій області 03.02.2025 року, земельна ділянка ОСОБА_2 має таку саму площу, місце розташування, як і позивачки земельна ділянка. Так, лінійні поміри, контури та опис меж земельної ділянки по державному акту, який посвідчує право власності на позивачки ОСОБА_1 , земельну ділянку, повністю співпадають з лінійними помірами, контурами та описами меж земельної ділянки по державному акту, який посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 . Таким чином, приймаючи рішення про виділення громадянам земельних часток (паїв) в натурі, райдержадміністрація повинна була при розгляді заяви ОСОБА_2 про виділення йому земельної ділянки уточнити чи дійсно йому підлягає виділенню в натурі (на місцевості) саме земельна ділянка під № НОМЕР_1 , звіривши дану інформацію зі списками розпаювання земель. Однак, приймаючи розпорядження від 02.07.2012 Дунаєвецька районна державна адміністрація в частині надання в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 , як спадкоємцю права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ХМ №0303023, діяла не у спосіб та не в порядку, визначеному Конституцією та законами України, а відтак, наслідком такого рішення Дунаєвецької РДА є порушення позивачки права власності на землю.

Ухвалою судді від 12 червня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 03 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивачки та третьої особи в судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідач Кам`янець-Подільська районна державна адміністрація Хмельницької областіповноважного представника в судове засідання не направила, відзиву на позов не подала, надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, при винесенні рішення покладається на думку суду.

Суд, заслухавши представника позивачки та третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, площею 1.1309 га з кадастровим номером :03:001:0115, яка розташована с.Велика Побійна та має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №379070, виданим 21.12.2012 року на підставі розпорядження Дунаєвецької РДА від 23.01.2009 року №53/2009.

Так, відповідно до розпорядження Дунаєвецької РДА від 23.01.2009 року №53/2009 «Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Великопобіянської cільської ради» надано громадянам згідно списку в натурі (на місцевості) земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно списку громадян, яким надаються в натурі (на місцевості) земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який є додатком до вказаного розпорядження від 23.01.2009 року, позивачці ОСОБА_1 , було виділено земельну ділянку (пай) під № НОМЕР_1 площею 1,1309 га, право на яку посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0303024, запис у списку №155.

На підставі вказаного розпорядження в подальшому на ім`я позивачки виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №279070 від 21.12.2012 року (кадастровий №:03:001:0115), який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею.

У 2013 році земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0115 площею 1,1309 га ОСОБА_1 передала в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» на підставі договору оренди землі, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0115 площею 1,1309 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 не реєструвала.

27 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора з метою здійснити державну реєстрацію належної їй на праві власності земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Дурдас Ю.М. від 01 березня 2024 року №71860869 ОСОБА_1 було відмовлено в реєстрації права власності на земельну ділянку, у зв`язку з тим, що право власності земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0115 зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 859098, виданого управлінням Держкомзему у Дунаєвецькому районі 10.10.2012 року.

Так, розпорядженням від 02.07.2012 №392/2012-р «Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Великопобіянської cільської ради» ОСОБА_2 надано земельну ділянку у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великопобіянської сільської ради за межами населеного пункту як спадкоємцю права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії ХМ №030323 земельну частку (пай) № НОМЕР_1 площею 1,1309 га., тобто земельну ділянку під тим самим номером (112), яку раніше надано у власність розпорядженням від 23.01.2009 року позивачці ОСОБА_1 .

На підставі вказаного розпорядження в подальшому ОСОБА_2 виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії серії ЯМ № 859098 від 10.10.2012 року, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею. Згідно вказаного державного акту земельній ділянці також присвоєно кадастровий номер :03:001:0115.

За інформацією з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно від 27.03.2025 вбачається, що на даний час власником земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0115 є ОСОБА_2 , в той же час вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Енселко Агро» як ОСОБА_2 так і позивачкою ОСОБА_1 ..

Таким чином, судом встановлено, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0115 (пай 112) набуто позивачкою ОСОБА_1 ще 23.01.2009 року на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області, тобто таке право виникла на три роки раніше ніж у відповідача ОСОБА_2 02.07.20212 року.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1, ч.2, ч.5 ст.25 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 116 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (пункт 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року N 43 у редакції, чинній на час видання державного акта).

Суд зазначає, що при розгляді цієї справи має бути враховано рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Так, у п. 70 зазначеного рішення ЄСПЛ наголошено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Тобто, приймаючи розпорядження від 02.07.2012 №392/2012-р «Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Великопобіянської cільської ради», яким ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку (пай 112), яка не була вільною та вже була виділена у власність іншій особі ( ОСОБА_4 ), Дунаєвецька районна державна адміністрація Хмельницької області діяла всупереч власних повноважень, отже таке розпорядження є недійсним та не може породжувати юридичні наслідки.

Таким чином, слід вважати недійсним і виданий ОСОБА_2 на підставі такого розпорядження Державний акт на право власності на земельну ділянку серії серії ЯМ № 859098 від 10.10.2012 року. Крім того, при оформленні вищевказаних Державних актів відбулось подвоєння кадастрового номера земельної ділянки за двома особами (позивачем і відповідачем), що є неприпустимим.

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

На час розгляду справи право власності на земельну ділянку № :03:001:0115 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020 у справі №910/10987/18, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі№ 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Крім того, у п.91 Постанови КЦС ВС від 15 вересня 2020 року у справі N 469/1044/17 констатовано, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення. Також, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку визнання недійсним державного акта не є необхідним (див. постанову від 11 вересня 2019 року у справі N 487/10132/14-ц (пункт 99)).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Так, згідно з статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння, тобто, позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (постанова Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі № 752/13695/18).

Можливість витребування майна з володіння іншої особи закон ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, постанова від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).

Отже, позивачка набула право власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, згідно розпорядження Дунаєвецької РДА, їй було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, але у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який почав діяти з 01 січня 2013 року позивачка своє право власності на спірну земельну ділянку не зареєструвала.

Натомість, 31 травня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну земельну ділянку зареєстрував ОСОБА_2 . Підставою такої реєстрації був державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯМ 859098, виданий 10.10.2012, який видавався згідно розпорядження Дунаєвецької РДА від 02.07.2012 року, що є недійсним. Тобто, на час розгляду справи спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0115 перебуває у незаконному володінні відповідача, який проти даного факту не заперечує, оскільки визнав позов.

Разом з тим, щодо способу захисту, обраного позивачкою при зверненні до суду, слід зазначити наступне.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2025 року у справі №446/478/19 вказано, що у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обгрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано земельну ділянку. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині рішення.

За змістом пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» судове рішення про витребування земельних ділянок є достатньою підставою для реєстрації припинення права власності відповідача на земельну ділянку та державної реєстрації права власності позивача.

З урахуванням наведених вимог закону і встановлених фактичних обставин справи, суд вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0115 перебуває у незаконному володінні відповідача ОСОБА_2 , що останнім не оспорюється, позовні вимоги щодо витребування земельної ділянки є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним розпорядження відповідача та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, оскільки такий спосіб захисту є неефективним, такі вимоги не призводять до відновлення порушених прав та суперечать усталеній практиці Верхового Суду.

Неналежність та неефективність заявленого позивачем способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127), від 04.07.2023 у справі № 373/626/17 (пункт 67), від 10.04.2024 у справі № 496/1059/18 (пункт 8.17), від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22 (пункт 116)].

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою було заявлено три позовні вимоги, з яких дві немайнового характеру та одна майнового характеру, за які було сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн., однак позов позивачки задоволено частково тільки майнову вимогу, а тому підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. з відповідачів на користь позивачки.

Відповідно до вимог частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи наведене вище, визнання відповідачем ОСОБА_2 позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачці із державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 302,80 грн.

Така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 293, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Витребувати в ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої АДРЕСА_2 , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:001:0115 площею 1,1309 га.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 302 гривені 80 копійок.

Стягнути з Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області користь ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючій АДРЕСА_2 , із державного бюджету судовий збір в розмірі 302 гривні 80 копійок сплаченого нею згідно із квитанцією №49769944 від 23.04.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочене рішення (вступну та резолютивну частини) або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідачі:

ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 );

Кам`янець-Подільська районна державна адміністрація Хмельницької області (місцезнаходження: Хмельницька область, м.Кам`янець-Подільський вул.Троїцька,4, );

Третя особа: Товарисвто з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" (місцезнаходження Хмельницька область, Хмельницький район, с.Сахнівці вул.Центральна,59, ).

Повне судове рішення складено 29 вересня 2025 року.

Суддя Ю. Е. Шафікова