Провадження №2/760/2814/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омельяненко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона мала фактичні сімейні (шлюбні) відносини з ОСОБА_2 починаючи із серпня-вересня 2009 року. Вони з відповідачем проживали однією сім?єю спільно за однією адресою, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. 26.07.2016 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Рішенням суду шлюб між нею та відповідачем розірвано, рішення набрало законної сили 21.03.2022.

Вказала, що від шлюбу вона та відповідач мають трьох неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що у період шлюбу вона постійно опікувалась неповнолітніми дітьми і не мала змоги отримати вищу освіту, обіймати гідні посади та мати гідний дохід. За кілька років до розірвання шлюбу відповідач взагалі припинив надавати позивачу та дітям від шлюбу матеріальне утримання в будь-якій формі. Також зазначила, що у зв?язку із війною вона втратила 31 серпня 2022 року роботу, наразі вона не має постійної роботи, оскільки в Україні триває війна. Позивач зазначила, що підшукує собі різні види додаткового заробітку, але це не постійні види доходу і грошей катастрофічно не вистачає. Відповідач достатньо тривалий час не сплачував аліменти на утримання дітей.

Вазала, що при спільному проживанні та веденні спільного сімейного бюджету вона мала інформацію, що відповідач - самозайнята особа, має підробіток як автослюсар та мав приблизний рівень доходу в місяць не менше 22 - 25 тисяч гривень. Наразі вона має інформацію, що відповідач має постійну роботу за кордоном України в іншій державі, куди виїхав як батько трьох дітей і має постійний дохід не менше 40 000,00 грн. Таким чином відповідач має гарно оплачувану професію та роботу, на здоров?я не скаржиться та має фінансові можливості щодо виконання свого обов?язку по утриманню позивачки. Відповідач має аліментні зобов?язання щодо утримання своїх дітей від шлюбу у твердій сумі всього 12000,00 грн. Таким чином теперішнього заробітку йому вистачить на забезпечення виплат з утримання позивачки і дітей протягом трьох років після розірвання шлюбу.

Також вказала, що відповідач - працездатний, отримує великий на сьогоднішній час дохід, має нерухоме майно (дві квартири за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ), транспортний засіб, його стан здоров?я дозволяє працювати, він має гарно оплачуваний підробіток, а тому вона вважає, що він може сплачувати аліменти.

Просить суд, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання її у розмірі однієї чверті (або 25 відсотків) від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 21.03.2022 по 20.03.2025 включно протягом трьох років з дня розірвання шлюбу з проведенням відповідної індексації.

Ухвалою судді від 05.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.02.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що він не погоджується із обставинами, на які посилається позивач, як на підставу позову, а саме на необхідність утримання позивача у зв`язку із війною та втратою позивачем роботи. Відповідач зауважує, що позивач є працездатною особою, яка має можливість реалізувати своє право на працю з метою отримання самостійного доходу. Відповідач не погоджується із правовою підставою позову, обраною позивачем, оскільки, на думку відповідача у нього не виникає обов`язок утримання позивача і позивач хибно тлумачить вимоги статті 76 СК України. Позивачем не надано доказів наявної її непрацездатності та відсутні докази, які б підтверджували, що позивач не могла здобути освіту, не могла працювати, займати посади у зв`язку із вихованням дітей, веденням господарства, піклування про членів родини. Позивач посилається на ті обставини, що у період шлюбу вона постійно опікувалась неповнолітніми дітьми і не мала змоги отримати вищу освіту та працювати. Проте, дана обставина не відповідає дійсності, оскільки, шлюб між сторона тривав з 26 липня 2016 року по 21 березня 2022 року, при цьому весь цей час позивач була працевлаштована, вона була прийнята на посаду лаборанта гімназії біотехнологій №177 23.01.2017, а звільнена з даної посади за власним бажанням 31.08.2022, тобто вже після розірвання шлюбу. Таким чином, під час шлюбу позивач реалізовувала своє право на працю, а відтак мала можливість працювати незважаючи на наявність дітей.

Відповідач також заперечує обставини, що він не надає коштів на утримання своїм неповнолітнім дітям. 24.01.2023 було відкрито виконавче провадження ВП 70688086 за виконавчим листом Солом?янського районного суду міста Києва про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 у розмірі 4000 гривень щомісячно. 24.01.2023 було відкрито виконавче провадження ВП 70688104 за виконавчим листом Солом?янського районного суду міста Києва про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_6 у розмірі 4000 гривень щомісячно. 24.01.2023 було відкрито виконавче провадження ВП 71002308 за виконавчим листом Солом?янського районного суду міста Києва про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_7 у розмірі 4000 гривень щомісячно. Таким чином, позивач щомісячно отримує на утримання 3 неповнолітніх дітей: 12 000 гривень. У відповідача відсутня заборгованість по даним виконавчим провадженням та зняті будь які заходи примусового виконання рішення.

Також зазначено, що доводи позивача про те, що він має постійну роботу і постійний дохід, на думку позивача, у розмірі від 25 000 гривень до 40 000 гривень не знаходять свого доказового підтвердження у матеріалах судової справи. У відповідача на праві власності наявним є одне житло за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач давно не отримує постійного доходу, на утриманні відповідача вже перебувають троє неповнолітніх дітей, і розмір аліментів визначений на кожну дитину по 4 000 гривень перевищує рекомендований мінімальний розмір аліментів, встановлений ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік. Окрім того, відповідач в міру своїх можливостей надає матеріальну допомогу своїй одинокій матері, яка після смерті батька відповідача залишилась самотня, є непрацездатною особою пенсійного віку.

3 огляду на вище зазначене, відповідач вважає, що у позивача відсутні правові підстави на стягнення аліментів після розірвання шлюбу.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження вказаних дітей, які долучені до матеріалів справи.

Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 26.07.2016, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторне) від 28.07.2021.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17.02.2022 у справі №760/16831/21 шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно ч.4 ст. 76 Сімейного кодексу України, якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

У правовій позиції Верховний суд (постанова від 13.04.2016 року справа № 6-3066цс15) зазначив, що за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право та утримання аліменти має той із подружжя, який потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Сам факт непрацездатності одного з подружжя не зумовлює виникнення у другого з подружжя обов`язку надання йому утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потреб матеріальної допомоги, якщо заробітна та, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином позивачем не доведена та обставина, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, а також доказів тих обставин, що вона потребує матеріальної допомоги.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 75,77,79,80 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А. Усатова