Справа № 473/2424/25
РІШЕННЯ

іменем України

"06" жовтня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ліхачової А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

в травні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначала, що 30 травня 2024 року вона була звільнена з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін).

При звільненні позивачки відповідач не провів з нею повного розрахунку, а саме: не виплатив заборгованість із заробітної плати в розмірі 91386,14 грн.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просила стягнути з ДП «Зорі над Бугом» на свою користь заборгованість із заробітної плати за період січень-травень 2024 року в розмірі 91386,14 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 травня 2024 року по 29 листопада 2024 року в розмірі 115657,28 грн, а також компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за цей же період у розмірі 11788,81 грн.

Крім цього позивачка вказувала на те, що внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, що полягала у невиплаті позивачці винагороди за виконану роботу та інших належних нарахувань, вона зазнала моральних страждань, що були обумовлені необхідністю організації додаткових зусиль для пошуку коштів для забезпечення власного існування. Грошовий еквівалент моральної шкоди оцінила в 10000,00 грн.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 з 15 лютого 2023 року була прийнята на посаду заступника головного бухгалтера ДП «Зорі над Бугом». 30 травня 2024 року вона була звільнена з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін).

При звільненні позивачки відповідач не провів з нею повний розрахунок, а саме: не виплатив заборгованість із заробітної плати за грудень 2023 року-травень 2024 року в розмірі 91386,14 грн, про що останнім була надана довідка № 28/09 від 28 вересня 2025 року (що не оспорювалося відповідачем).

Статтею 233 КЗпП України визначено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, згідно з ч. 1, 2 даної норми працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 КЗпП).

Верховний Суд у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 виснував, що початок перебігу тримісячного строку для подання позову слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

Отже, строк звернення особи до суду рахується з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні в порядку ст. 116 КЗпП. Письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівнику при звільненні це суми, нараховані та виплачені із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні.

Відповідне повідомлення позивачка на день звернення до суду з цим позовом не отримала, отже строк звернення до суду ОСОБА_1 не пропущено.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам.

За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Однак вказаних вимог відповідачем дотримано не було, у визначені чинним законодавством строки позивачці не була виплачена заробітна плата за грудень 2023 року-травень 2025 року, а також не здійснений розрахунок у день її звільнення, внаслідок чого виникла заборгованість.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню невиплачена заробітна плата у розрахованій відповідачем сумі 91386,14 грн (з урахуванням вже утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору).

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ст. 117 КЗпП України).

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року за № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п.п.2,8 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наданої відповідачем довідки № 28/09 від 28 вересня 2025 року середньоденна заробітна плата позивачки становить 905,25 грн /день (з розрахунку: нарахована заробітна плата за січень-лютий 2024 року (протягом останніх двох календарних місяців, що передувало місяцю, в якому відбулося звільнення, позивачка перебувала у відпустці) 39831,00 грн : 44 дн (кількість відпрацьованих робочих днів за січень-лютий 2024 року) х 131 робочий день (з 31.05.2024 року по 29.11.2024)).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, з відповідача на користь позивачки належить до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах заявлених позовних вимог, у розмірі 115657,28 грн, з якого в подальшому відповідач має здійснити утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Правильність вказаного нарахування відповідачем не оспорювалося.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Позивачкою ОСОБА_1 заявлено вимогу щодо стягнення компенсації втрати частини доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням строків виплати, яка розрахована за період з червня 2024 року по березень 2025 року.

Проте, виплати з компенсації втрати частини доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням строків виплати не підлягають стягненню в порядку, визначеному Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки до відповідача за результатами розгляду цієї справи застосовано спеціальний вид відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Поняття моральної шкоди визначено у ч.2 ст. 23 ЦК України, згідно з якою моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленумом Верховного Суду України від 32 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд у таких спорах повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу що позивається із таким позовом.

Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 815/6107/17 та від 04 березня 2020 року у справі № 815/2215/15.

Доводи позову без додаткових доказів глибини страждань, суд вважає необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам Верховного Суду.

В частині розподілу між сторонами судових витрат:

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача (згідно розміру задоволених позовних вимог) підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки (в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, моральної шкоди) 924,00 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), а також на користь держави (в частині вимоги про стягнення заробітної плати) 968,96 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265,280-282,289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України», місцезнаходження: Миколаївська область, Вознесенський район, село Яструбинове, ідентифікаційний код 34792373, на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , заборгованість із заробітної плати в розмірі 91386,14 грн (сума зазначена після утримання податків й інших обов`язкових платежів), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 115657,28 грн (сума зазначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів), а всього в загальному розмірі 207043,42 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України», місцезнаходження: Миколаївська область, Вознесенський район, село Яструбинове, ідентифікаційний код 34792373, на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 924,00 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Зорі над Бугом» Інституту захисту рослин Національної академії аграрних наук України», місцезнаходження: Миколаївська область, Вознесенський район, село Яструбинове, ідентифікаційний код 34792373, на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя Л.В.Лузан