Справа № 346/4070/25
Провадження № 22-ц/4808/1447/25
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.

суддів: Пнівчук О. В.,

Максюти І. О.,

секретар: Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Атаманюк Володимир Михайлович на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2025 року, в складі судді Васильковського В. В., постановлену в м. Коломия Івано-Франківської області, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Атаманюк В. М. звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

В обґрунтування заяви представник заявниці зазначає, що ОСОБА_1 при народженні мала прізвище « ОСОБА_1 ». Однак у її свідоцтві про народження НОМЕР_1 допущено помилку у прізвищі: замість « ОСОБА_1 » вказано « ОСОБА_1 », а також по батькові замість « ОСОБА_1 » вказано « ОСОБА_1 ». На час подання заяви не збереглось первинних документів, де зазначено прізвище заявниці « ОСОБА_1 », що підтверджується довідкою № Б-76(Ц)/06-06. У 1961 році у зв`язку з реєстрацією шлюбу із ОСОБА_7 остання своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 » змінила на « ОСОБА_1 ». Однак у свідоцтвах про народження синів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказано її дівоче прізвище, що свідчить про наявні розбіжності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер внаслідок обстрілу на території військового об`єкту, що підтверджується доданим до заяви свідоцтвом про смерть. У зв`язку з чим заявниця просить встановити факт родинних відносин між нею та померлим сином ОСОБА_11 з метою оформлення одноразової грошової допомоги та соціальних виплат, на яку заявниця, як особа першого ступеня споріднення має право у зв`язку із загибеллю сина під час захисту Батьківщини;

- встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та живим сином ОСОБА_2 з метою складання договору дарування нерухомого майна та реалізації спадкових прав з урахуванням статусу родинного зв`язку.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту родинних відносин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах якої діє - адвокат Атаманюк В. М. посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вищевказаний висновок суду є помилковим, оскільки у поданій заяві ОСОБА_1 чітко вказала мету з якою звернулася до суду, а саме, щоб встановити факт родинних відносин із померлим сином задля оформлення одноразової грошової допомоги та соціальних виплат на яку заявниця, як особа першого ступеня споріднення мала право у зв`язку із загибеллю сина під час захисту Батьківщини, а також із живим сином ОСОБА_2 для складання договору дарування нерухомого майна та реалізації спадкових прав з урахуванням статусу родинного зв`язку, чим спір у даній справі не породжувала.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства оборони України - Ткачук В. В. вважає, що суд першої інстанції при винесенні вищезгаданої ухвали правомірно та об`єктивно дійшов висновку про те, що у відкритті провадження у справі має бути відмовлено. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2025 року без змін.

Згідно із пунктом сьомим частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, щоапеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, виходив з того, що встановлення факту, що має юридичне значення (родинних відносин) матиме наслідком виникнення прав у заявниці на виплату належного грошового забезпечення, а тому факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до приписів ст. 315 ЦПК України, судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 466/1150/18 (провадження № 14-59цс19) вказано, що «окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку, передбаченому главою6 розділу IV ЦПК України. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін виник публічно-правовий спір стосовно оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження особи, та вважає, що справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження».

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Ч. 6 ст. 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Аналогічні роз`яснення містить п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого суду факту пов`язане із вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті такої заяви, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, провадження № 61-51сво18, зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, вказано, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів».

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Зі змісту заявлених ОСОБА_1 вимог убачається, що вона просить суд встановити факт неправильності запису прізвища та по батькові у її свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 та в актовому записі про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 від 25 липня 2025 року, складеному Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у частині невірного зазначення «прізвища та по батькові» матері ОСОБА_2 - ОСОБА_12 .

Заявниця позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити даний факт. Отже, факт про встановлення якого просить заявниця, має юридичне значення. При цьому чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження цього факту, його встановлення не пов`язуєтьcя з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання заявницею документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин між ОСОБА_11 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_1 з метою реалізації права заявниці, як особи першого ступеня споріднення на отримання одноразової грошової допомоги та соціальних виплат.

Відтак у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення заявницею наведені обґрунтування, які відповідають вимогам ч. 1 ст. 293 ЦПК України, зокрема, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне заявниці для охорони прав та своїх інтересів, а також для реалізації своїх майнових прав.

У той же час, в матеріалах справи відсутні докази того, що інші залучені сторони заперечують проти вимог заявниці або висувають будь-які вимоги, які в своїй сукупності можуть вважатися спором щодо будь-якого права.

Посилання заінтересованої особи - Міністерства оборони України у відзиві на апеляційну скаргу на те, що сам факт існування у заявниці наміру реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця свідчить про існування спору про право, не можна вважати обґрунтованим, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення не є позовною вимогою та не породжує зобов`язань, а лише є встановленням факту помилки у свідоцтві про народження заявниці серії НОМЕР_1 та в актовому записі про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 від 25 липня 2025 року, що буде підтвердженням родинних зв`язків між померлим ОСОБА_11 та заявницею, як матір`ю останнього.

Колегія суддів зауважує, що чинне законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження цього факту, а його встановлення не пов`язується з вирішенням спору, а є необхідним для подальшого подання заявницею документів з метою призначення і виплати їй одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця-батька.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у цій справі, судом не враховано, що норми процесуального права передбачають встановлення наявності спору про право, а не припущення його можливість, не з`ясовано обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність спору про право.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не позбавлений можливості у разі встановлення в ході розгляду справи наявного реального спору, вирішити питання про залишення заяви без розгляду в подальшому, у відповідності до ч. 4 ст. 315 ЦПК України чи закрити провадження у справі відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові суду від 22 березня 2023 року, справа №290/289/22-ц.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставин справи, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних зв`язків передчасним та необґрунтованим.

Зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Атаманюк Володимир Михайлович - задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2025 року - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2025 року.

Судді В. М. Барков

О. В. Пнівчук

І. О. Максюта