ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7417/25 Номер провадження 22-ц/814/2990/25Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Пікуля В.П., Одринської Т.В.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 20 травня 2025 року постановлену у складі головуючого судді Савченко Л.І., повний текст судового рішення складено - дати не вказано

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Полтавагаз» про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Полтавагаз» в якому просила визнати недійсним договір № 32 К-РР розподілу природного газу.

В обґрунтування позову зазначає, що АТ «Полтавагаз» звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. У позові зазначено інформацію про її приватний стоматологічний кабінет та його адресу. Вона подала зустрічний позов про визнання договору № 32К-РР розподілу природного газу недійсним. Первісний позов судом було залишено без розгляду, на підставі п.2 ч.1 ст. 226 ГПК України, оскільки позовну заяву подано особою, яка не має права її підписувати. У зв`язку з цим, судом постановлено ухвалу про повернення зустрічного позову та роз`яснено право звернення до суду у встановленому законодавством порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 20 травня 2025 року у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Полтавагаз» про визнання договору недійсним відмовлено.

Роз`яснено позивачу право на звернення до Господарського суду Полтавської області в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала не відповідає ст. 263 ЦПК України тобто вимогам законності і обґрунтованості судового рішення.

Зазначає, що однією із сторін оскаржуваного договору є не ФОПОСОБА_1 , а громадянка України (фізична особа) ОСОБА_1 та у заявіприєднання зазначений об`єкт споживача - житлова квартира, яка є спільною сумісною власністю громадянок України (фізичних осіб) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Доказами, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є житловою: вказує зазначення в Інформаційній довідці з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо суб`єкта від 01.01.2024 № 360643745, що житлова площа квартири за адресою: АДРЕСА_1 19,6 кв. м.; Реєстрація місця проживання у цій квартирі з 13.11.1996 (копія витягу з Реєстру територіальної громади від 08.05.2025 № 2025/005941921). Реєстрація місця проживання доньки ОСОБА_3 у цій квартирі (копія довідки Виконавчого комітету Решетилівської міської ради про склад сім`ї від 30.04.2024 № 10-09/1/1030). У заяві-приєднання до оскаржуваного договору значиться адреса житлової квартири.

Вказує, що суд першої інстанції не застосував основну ознаку господарського договору, яка зазначена у ч. 1 ст. 179 ГК України (в редакції від 08.12.2016) про те, що він укладається між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами, а тому оскаржуваний договір, у якому однією із сторін є громадянка України (фізична особа) ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_1 , та який укладений для об`єкта споживача - житлової квартири, яка є спільною сумісною власністю громадянок України (фізичних осіб) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , і у якій ФОП ОСОБА_1 не здійснює господарську діяльність, у законному порядку не може вважатися господарським договором.

Також суд першої інстанції не застосував п. 22 ст. 1 ЗУ "Про захист прав споживачів", де зазначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Також суд першої інстанції не застосував п. 23 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про ринок природного газу" (в редакції 01.11.2016).

Суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому, зокрема, що оскаржуваний договір не відповідає вимогам господарського договору, і однією із його сторін є громадянка України (фізична особа) ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_1 (зазначено в оскаржуваному договорі), вказаний договір укладений для об`єкта споживача - житлової квартири (зазначено у заяві-приєднання до оскаржуваного договору), яка є спільною сумісною власністю громадянок України (фізичних осіб) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , і у якій ФОП ОСОБА_1 не здійснює господарську діяльність. Нез`ясування цих обставин призвело до постановлення помилкової ухвали.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь - яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно з ч. 1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24 жовтня 2011 року №10 надано роз`яснення, що у вирішенні питань, пов`язаних з прийняттям позовних заяв, господарським судам слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності справ. Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 ГПК України). Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких, віднесено до підвідомчості певного господарського суду (п.1 постанови). З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер (п. 2 постанови).

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГПК України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до п.1, 15 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Згідно з ст.2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Колегія суддів зазначає, що оскаржуваний договір про надання послуг з розподілу природного газу № 32 К-РР був укладений 30.12.2016 між Оператором ГРМ ПАТ «Полтавагаз» та ОСОБА_1 . Із копії Заяви-приєднання № 32К-РР до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовими), вбачається, що заява подана і підписана Споживачем: ОСОБА_1 , саме як ФОП та вказано її ідентифікаційний номер.

На час укладення вищевказаного договору ОСОБА_1 мала статус ФОП, з позовом звернулася щодо захисту своїх прав як фізичної особи - підприємця, а не як фізичної особи та просила визнати договір недійсним.

Тож спір виник у межах договірних правовідносин суб`єкта господарювання.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Отже, виходячи зі змісту спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін спору, законодавства, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським, а відтак суд першої інстанції правомірно відмовив у відкритті провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На виконання вимог ч.1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів роз`яснює позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, і вона має право протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до суду першої інстанції з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська