П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 757/48721/23-ц

провадження № 22-ц/824/6732/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Пащенко Петром Миколайовичем, та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Чучковською Анною В`ячеславівною,

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 8 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Козлова Р.Ю,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов обґрунтовано тим, що 22.02.2022 між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям дитина проживає з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Після фактичного припинення шлюбних відносин позивач самостійно утримує себе та дитину, самостійно займається вихованням дитини, бере участь у всіх витратах, в тому числі додаткових витратах. Відповідач же у свою чергу взагалі не бере участь у вихованні дитини та у забезпеченні її належного розвитку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.10.2023 і до повноліття дитини.

Окрім цього, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше прожиткового мінімуму громадян, щомісячно, починаючи з 18.10.2023 і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2024 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2023 року і до повноліття дитини.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.10.2023 у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання матері ОСОБА_1 у розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше прожиткового мінімуму громадян, щомісячно, починаючи з 26.10.2023 і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 , аліментів на утримання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше прожиткового мінімуму громадян, щомісячно, починаючи з 26.10.2023 у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 2147, 20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2025 виправлено описку у рішенні Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2024 та викладено абзац сьомий резолютивної частини рішення наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 15000 грн. витрат на правничу допомогу».

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пащенко П.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 08.11.2024 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання матері ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше прожиткового мінімуму громадян, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років. В апеляційній скарзі посилається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неналежній оцінці доказів.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, зменшуючи розмір аліментів з до 1/8, та на утримання позивачки з 1/6 до 1/12 у своєму рішенні не навів жодних обґрунтувань та мотивів такого зменшення. У цій справі суду не надано даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину, або зменшення його розміру.

Суд першої інстанцій дійшов формального висновку про зменшення розміру аліментів, не застосувавши до спірних правовідносин правові норми, які підлягають застосуванню.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Чучковська А.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2024 в частині мотивів стягнення на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі 1/8 частини доходів відповідача та на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/12 частини доходів відповідача.

В частині розподілу судових витрат рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2024 скасувати. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,6 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір та судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи судом апеляційної інстанції. Докази понесення яких будуть подані відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Зокрема, зазначає про те, що в описовій та мотивувальній частині рішення не зазначено на те, що сторона відповідача подавала відзив на позовну заяву; не вказані мотиви того, чому відповідач визнавав та ніколи не заперечував свій обов`язок утримувати дитину та позивача до досягнення дитиною трьох років, а тому вважав розумним та обґрунтованим розмір аліментів на позивача у 5/100 частин доходу відповідача та на дитину у розмірі 11/100.

Суд у оскаржуваному рішенні не дивлячись на наявні в справі докази, які були досліджені судом 08.11.2024, не дав їм оцінку у судовому рішенні і не згадав про них.

Отримані на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2024 докази спростовують факт оплати позивачем ОСОБА_1 по чекам та квитанціям, якими вона обґрунтовувала заявлений розмір аліментів для себе та дитини (12 квитанцій за товари були оплачені безготівковим способом не позивачем, а іншими особами), ці докази підтверджують факт надходження від відповідача аліментів, про сплату яких було заявлено у відзиві, вони вказують на те, що перераховані відповідачем аліменти використовуються позивачем не для споживання на товари і послуги, а для накопичення. Отримані докази не отримали жодного згадування та оцінки в оскаржуваному судовому рішенні.

Судом не було дано оцінки процесуальній недобросовісності сторони позивача, спробах ввести суд в оману стосовно фактичних обставин справи, приховати від суду докази, спробі сфальсифікувати докази, видавши чужі чеки за власні. Оцінка цих обставин має істотне значення для застосування норм ст. 141 ЦПК, а також для вирішення інших питань, пов`язаних зі спільною дитиною.

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 757/20662/24 за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення № 391 від 09.04.2024 виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення ОСОБА_2 порядку участі у вихованні дитини. Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує серед іншого тим, що «після фактичного припинення шлюбних відносин позивач самостійно утримує себе та дитину, самостійно займається вихованням дитини, бере участь в усіх витратах.»

Це фактично означає підтвердження того, що відповідач ухилявся від утримання дитини, а позивач діє процесуально добросовісно, що є неправдою.

Апелянт переконаний, що вказані процесуальні порушення оскаржуваного рішення суду свідчать про те, що сторона відповідача не була почута, а її доводи не отримали належної правової оцінки та, відповідно, не мали наслідків, що свідчить про порушення засад цивільного судочинства: верховенства права та права на доступ до правосуддя.

В оскаржуваному рішенні судом було встановлено, що «в той же час позивач зазначає, що вона не може забезпечити такий рівень самостійно, оскільки наразі не має доходу у зв`язку з тим, що вона вимушена утримувати себе та дитину самостійно.» Апелянт наголошує, що факт самостійного утримання позивачем себе та дитини був спростований письмовими доказами, а тому невідомо з яких підстав суд дійшов такого висновку. Відповідне обґрунтування цьому відсутнє.

Крім цього, суд безпідставно стягнув з відповідача всю суму судового збору, хоча позовні вимоги були задоволені рівно на половину: позивач просила аліменти на дитину - 1/4 частину та на себе 1/6 частину, суд ухвалив стягнути на дитину 1/8 частину та на позивача - 1/12 частину. Відповідно з відповідача на користь держави має бути стягнутий судовий збір у розмірі 1073,6 грн., а не 2147,2 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Чучковська А.В. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції залишити без задоволення.

До відзиву представник відповідача надала 22 фотозображення з відповідачем та донькою сторін, а також квитанції про сплату аліментів на утримання дитини та позивача, копії двох посадкових документів, які просить приєднати до матеріалів справи, визнавши поважними причини пропуску строку для подання доказів, та поновивши його. Разом з тим, зазначені докази не можуть бути приєднані до справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84ЦПК Україниучасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у чч. 2 та 3 ст. 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції приймає нові докази лише у виняткових, виключних випадках, при наявності об`єктивних обставин, що унеможливлювали подання таких доказів у суді першої інстанції.

Оскільки, відповідачем не наведено належного обґрунтування причини не подання фотозображень та квитанцій за вересень місяць 2024 року про сплату аліментів, до суду першої інстанції, відповідно відсутні визначені ст. 367 ЦПК України підстави для задоволення клопотання про їх приєднання.

Що стосується клопотання в частині приєднання квитанцій про перерахування коштів відповідачем позивачу в якості аліментів на утримання дитини і дружини після 08.11.2024, а також двох посадкових документів від 29.03.2025 і від 14.04.2025, то в цій частині клопотання також задоволенню не підлягає, оскільки апеляційний суд перевіряє обґрунтованість і законність рішення суду, яке ухвалене на підставі тих доказів, які існували на момент його ухвалення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ..

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ..

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.08.2025 в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного.

Судом установлено, що 22.02.2022 між сторонами справи укладено шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 228 .

Від шлюбу позивачка та відповідач мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між позивачкою та відповідачем дитина проживає з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 №2023/006590409 та витягом з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 №2023/006662468.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив із того, що дитина проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі. Врахувавши вік дитини, суд вважав необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2023 року і до повноліття дитини. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд першої інстанції також врахував, що відповідач є молодим працездатним чоловіком, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано, як і не надано відомостей про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив із того, що сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Крім цього, суд виходив із прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Крім цього, суд виходив із матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.

При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд виходив із того, що відповідач є особою працездатного віку, має можливості надавати таку допомогу дружині. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції керувався загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Врахувавши принцип справедливості та розумності, а також врахувавши потреби дружини, можливостей відповідача, суд вважав за можливе визначити аліменти на утримання дружини у розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше прожиткового мінімуму громадян, щомісячно, починаючи з 26.10.2023 до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

У стягненні аліментів за минулий час суд відмовив за недоведеністю таких вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі відповідають встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і ч. 9 ст. 7 СК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо).

Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку.

У разі визначення розміру аліментів одному із подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ст. 80 СК України).

Відповідно до положень ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 712/4702/19 ).

Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина мешкає разом із матір`ю, яка до досягнення дитиною повноліття має право на утримання від свого чоловіка, який в свою чергу має можливість таку допомогу надавати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дружини є обґрунтованими.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини в 1/12 частині з усіх видів доходу відповідача, суд першої інстанціїврахував принципи справедливості та розумності, а також врахував потреби дружини і можливості відповідача надавати матеріальну допомогу.

Колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції частка з офіційного доходу відповідача, заробітна плата якого становить 65055,95 грн. на місяць, забезпечить життєві потреби позивача, з якою проживає малолітня донька сторін, до досягнення останньою трирічного віку.

Отже, доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції, зменшуючи розмір аліментів на утримання дружини з 1/6 до 1/12 частки, у своєму рішенні не навів жодних обґрунтувань та мотивів такого зменшення, є безпідставними.

Сам по собі факт відсутності на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, не дає підстав для висновку, що батько дитини зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі, заявленому матір`ю дитини. Розмір щомісячних виплат, зважаючи на розмір заробітної плати відповідача, є достатньою матеріальною допомогою для позивача.

Що стосується висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки сторін та визначення розміру аліментів, то в цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Конституція України, а саме ч. 2 ст. 51 регламентує обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.ст. 182, 183 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Конвенцією про права дитини, а саме п. 1 ст. 3 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

ОСОБА_2 є працездатною особою, проходить військову службу за контрактом в УДО та отримує заробітну плату в розмірі 65055, 95 грн.,має задовільний стан здоров`я, може працювати і належним чином утримувати дитину.

Встановивши, що донька сторін проживає разом з матір`ю, ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати свою дитину, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки.

Разом з цим, суд першої інстанції правильно врахував майновий стан відповідача, та визначив розмір аліментів в 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходів), що в грошовому виразі у відношенні до заробітку відповідача, буде достатнім для задоволення потреб малолітньої дитини віком до 6 років, враховуючи те, що Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років був встановлений на рівні 2272 грн. на місяць, що є меншим ніж сума відрахувань із заробітної плати відповідача, враховуючи її розмір на час ухвалення рішення.

Дійсно, маючи на своєму утриманні малолітню дитину, позивач поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несеосновний тягар як матеріального утримання дитини, так і її виховання, розвитку, догляду, лікування тощо. Отже, несе основну відповідальність за дитину та організацію її життя. Разом з тим, розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для гармонійного розвитку дитини, стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Крім того, судом першої інстанції правильно враховано, що обов`язки батьків щодо утримання своєї дитини є рівними.

З доводами апеляційної скарги сторони позивача в тій частині, що зменшуючи розмір аліментів з до 1/8 частини, суд першої інстанції у своєму рішенні не навів жодних обґрунтувань та мотивів такого зменшення, погодитись не можна, оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів враховано як вік дитини, так і сімейне та матеріальне становище платника аліментів і суд вважав достатнім для задоволення потреб малолітньої дитини віком до 6 років розмір аліментів в 1/8 від усіх доходів батька дитини.

Доводів щодо недостатності визначеного судом першої інстанції розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на утримання трирічної дитини, апеляційна скарга не містить.

Отже, доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пащенка П.М. зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача в тій частині, що судом першої інстанції в рішенні не надана правова оцінка наданим позивачем чекам, в яких міститься інформація про придбані не для дитини товари, а також чекам, які свідчать, що товари були оплачені безготівковим способом не позивачем, а іншими особами, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновок суду щодо визначення розміру аліментів. При цьому, колегією суддів враховано, що відповідач погоджується з визначенням судом розміром аліментів на утримання дитини, і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Що стосується посилання відповідача на те, що перераховані відповідачем кошти на утримання дитини використовуються позивачем не для споживання на товари і послуги, а для накопичення, то такі не заслуговують на увагу суду, оскільки не входять до предмету доказування у справі за позовом про стягнення аліментів. Тим більше, аліменти судом першої інстанції стягнуті з часу звернення позивача до суду, тобто з 26.10.2023, у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час суд відмовив і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Щодо посилання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Чучковської А.В. в апеляційній скарзі на те, що позивачка вводить суд в оману, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач в добровільному порядку не допомагає, коштів на утримання дитини не надає, а тому вона вимушена самостійно нести такі витрати, на правильність рішення суду не впливають.

Стороною позивача ОСОБА_1 ці доводи апеляційної скарги не заперечуються, а надання відповідачем ОСОБА_2 матеріальної допомоги позивачці шляхом грошових переказів нею не оспорюються.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, мотиви якого оскаржуються відповідачем, не встановив, що відповідач ухилявся від утримання дитини. Позиція позивача, яка викладена судом в абзаці восьмому на сторінці другій рішення суду, не вважається обставиною встановленою судом.

За таких обставин апеляційна скарга сторони відповідача в частині помилковості мотивів, викладених судом у своєму рішенні, є необґрунтованою і безпідставною, а тому відповідно задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом пропорційності розподілу судових витрат між сторонами, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки зменшення розміру частки стягнутих з відповідача аліментів на утримання дитини з заявлених позивачем 1/4 на 1/8, та утримання дружини з 1/6 на1/12, не впливає на визначення розміру суми судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, оскільки така не виражена в грошовому виразі, а тому сплачується за мінімально допустимою межею, та становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день подання позову становило 1073,60 грн., а враховуючи дві позовні вимоги - 2147,20 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вирішуючи питання про витрати на професійну правничу допомогу сторони відповідача у розмірі 15000 грн., в резолютивній частині рішення стягнув такі витрат з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так в мотивувальній частині рішення, суд враховував заяву та документи надані стороною відповідача ОСОБА_2 для вирішення питання стягнення з ОСОБА_1 понесених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн., а відтак в резолютивній частині рішення, суд першої інстанції допустив описку, яку виправив шляхом постановлення ухвали від 28.01.2025, яка сторонами не оскаржується.

Інші доводи апеляційної скарги сторони відповідача висновків суду першої інстанції не спростовує і на правильність їх не впливає.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Пащенком Петром Миколайовичем, та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Чучковською Анною В`ячеславівною, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 8 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус