Справа № 369/3719/24
Провадження № 2/369/1785/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23.09.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

секретаря судового засідання Гуленко Я.Є.

за участі

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рідний-2 Житло-Сервіс» про визнання недійсним договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 01 березня 2023 року між ним та ТОВ «Рідний-2 Житло-Сервіс» укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №1243 та Додаток №1 до договору Правила поведінки мешканців багатоквартирного будинку в житловому комплексі «Рідний-2». Даний правочин та додаток до нього не відповідають вимогам Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Так, форма взаємовідносин між управителем та окремим співвласником визначена як договір із співвласниками, а не у вигляді багатьох договорів з окремими співвласниками. Строк такого договору становить 10 рік, хоча має бути один рік, управитель має право самостійно змінювати ціну послугу без узгодження споживачем послуг. Укладений з ним договір суттєво відрізняється від Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №712 від 05 вересня 2018 року.

Він направляв запити до відповідача щодо отримання документації, але відповіді так і не отримав, що також суперечить вищевказаному Закону та надає йому право на застосування приписів ст.203 ЦК України, а як наслідок ст.ст. 215, 216 ЦК України. Тому оскаржуваний договір та додаток мають визнатись недійсними в судовому порядку. У порядку застосування реституції, йому має бути повернуті сплачені кошти в розмірі 5 267,88 грн.

Крім того, своїми неправомірними діями йому завдано моральної шкоди. Так, він вже більше року намагається оскаржити неправомірні дії відповідача в судовому порядку, що призводить до душевних хвилювань, погіршення стосунків з оточуючими (товариші по службі, жінка, діти), погіршення його здоров`я та звичного укладу життя. Він як споживач, замість спілкування з колегами, близькими, вимушений звертатись за консультаціями до досвідчених колег, суду за захистом своїх порушених прав. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 10 000 грн.

Просив суд:

визнати недійсним Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №1243 від 01 березня 2023 року та похідний до нього Додаток №1 «Правила поведінки мешканців багатоквартирного будинку в житловому комплексі «Рідний-2»;

стягнути з ТОВ «Рідний-2 Житло-Сервіс» на користь ОСОБА_1 передоплату за оскаржуваним договором в розмірі 5 267,88 грн.;

стягнути з ТОВ «Рідний-2 Житло-Сервіс» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. у якості компенсації за спричинену моральну шкоду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

07 травня 2024 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з доводами позову, представник ТОВ «Рідний-2 Житло-Сервіс» вказав, що ОСОБА_1 подавав до суду позов про визнання цього ж договору недійсним. У задоволенні позову відмовлено, оскільки сторони підписали правочин, досягли згоди по всіх істотних умовах, мали повну цивільну дієздатність, вільне волевиявлення, що відповідало їх внутрішній волі. Не встановлено судом і порушення прав позивача.

У даному позові змінена підстава визнання недійсним правочину, але відсутні підстави для задоволення позову. Вказали, що після введення будинку в експлуатацію, співвласниками житлового будинку не утворено ОСББ та не було проведено збори з метою зміни Управителя. Натомість, будинок потребує постійного обслуговування, зокрема вивіз сміття, прибирання прибудинкової території. Інші співвласники будинку сплачують за отримані послуги, скарги товариство не отримувало. Вважають, що даний позов спрямований не на захист порушених прав позивача, а на узаконення безкоштовного отримання послуг від товариства. Задоволення позову може призвести до підняття плати для інших співвласників.

Зазначили, що відсутні підстави для повернення ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 5 267,88 грн., які він вказує як аванс за шість місяців. Товариство як надавало послуги, так і надає послуги з управління будинком згідно з умовами Договору, ці послуги не можуть бути відокремлені, вони надаються всім співвласникам. Натомість, позивач не виконує свої умови договору та станом на квітень 2024 року заборгованість вже становить 7 023,84 грн.

Просили відмовити у задоволенні позову.

22 травня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив. Додатково позивач ОСОБА_1 вказав, що його права порушені укладеним правочином, оскільки останній не відповідає вимогам спеціального законодавства. Вартість послуги суттєво перевищує вартість таких же послуг в інших ЖК. Вважає, що відповідач визнає факт порушення Закону укладеним правочином, оскільки збори співвласників не проводяться. Від сплати необхідних платежів він не відмовляється. Але спочатку має бути укладений договір відповідно до норм спеціального законодавства, вартість послуги береться постачальником не «зі стелі», а є наслідком спільного рішення зборів. Але у даній справі він не обґрунтовує ненадання або неналежне надання відповідних послуг відповідачем, він оспорює договір з інших підстав, бо йому не вдалось довести укладення договору під примусом. Просив задоволити позов.

12 липня 2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Додатково представник відповідача вказав, що на час укладення договору ОСОБА_1 діяв добровільно, жодного примусу до нього не застосовувалось, доказів не надання або неналежного надання послуг не надав. Борг станом на червень 2024 року становить 9 657,78 грн. Просили відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити

У судове засідання представник відповідача ТОВ «Рідний-2 Житло-Сервіс» не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При розгляді справи судом встановлено, що 01 березня 2023 року між ТОВ «Рідний-2 Житло-Сервіс» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №1243 та Додаток №1 до договору Правила поведінки мешканців багатоквартирного будинку в житловому комплексі «Рідний-2».

Факт підписання договору позивач не заперечує.

У травні 2023 року ОСОБА_1 вже звертався до суду щодо оскарження вищевказаного договору (справа 369/4335/23).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року рішення залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судові рішення.

При розгляді даної справи судами встановлено, що «вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції, врахувавши наведені вище норми матеріального права та обставини справи, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що умовами оспорюваного договору порушуються його права співвласника багатоквартирного будинку».

У даному позові ОСОБА_1 стверджує про невідповідність договору Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Правилам надання послуг з управління багатоквартирним будинком та Типовому договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №712 від 05 вересня 2018 року. При цьому позивач не оскаржує окремі частини договору, не оскаржує встановлений тариф чи його необґрунтовану зміну, а заявив вимогу про визнання всього правочину недійсним.

Зокрема, ціна послуги з управління становить 15,85 грн. на місяць за1 кв.м. та включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовується для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.

Згідно з частиною другою статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.

Порядком проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 13 червня 2016 року № 150, визначено процедуру підготовки та проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, співвласники якого не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком.

Згідно з пунктом 6 розділу V вказаного Порядку інформація про управителя, з яким укладено договір про надання послуги, доводиться до відома співвласників багатоквартирного будинку шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та в кожному конкретному будинку (на прибудинковій території), зокрема на інформаційних стендах у під`їздах будинків та біля них, відповідного оголошення. Оголошення має містити інформацію про повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) управителя, його контактні телефони, номер та дату укладання договору, ціну послуги.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 2189-VIII ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.

Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території враховує обов`язковий перелік робіт (послуг), який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а також періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

Управитель у порядку та з періодичністю, визначеними договором, та/або на вимогу споживача зобов`язаний інформувати споживача про фактичні витрати та виконані (надані) роботи (послуги) з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території.

У разі якщо прибудинкова територія багатоквартирного будинку не оформлена у власність або користування співвласників багатоквартирного будинку, прибирання та інші послуги з обслуговування території навколо такого багатоквартирного будинку можуть бути включені до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території (у тому числі при визначенні управителя на конкурсних засадах) виключно за згодою споживачів із визначенням на договірних засадах та погодженням з органом місцевого самоврядування меж та площі території, яку співвласники згодні утримувати.

Згідно з частинами першою - третьою статті 11 Закону України «Про особливості здійсненням права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У частині четвертій статті 11 Закону України «Про особливості здійсненням права власності у багатоквартирному будинку» викладено істотні умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, а саме: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуг; 6) порядок оплати послуг; 7) порядок і умови внесення змін до договору; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору.

Відповідно до частини другої статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частина 1 ст. 626 ЦК України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення змісту або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 статті 638, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За умовами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При розгляді справи встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин та підписання оскаржуваного договору співвласники (власники квартир та нежитлових приміщень) будинку АДРЕСА_1 не створили об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, тобто співвласники цього будинку не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком. Тому доводи позивача про неможливість укладення з ним оскаржуваного договору не знайшло свого підтвердження. Позивач не навів закон або інший нормативно-правовий акт, яким заборонено укладати такий договір щодо надання послуг по управлінню будинком, де співвласники не можуть самостійно створити ОСББ або обрати управителя. У позовній заяві взагалі не наведено аналізу правовідносин між сторонами та яким чином порушені його права як співвласника.

Крім того, позивач має право створити ініціативну групу, зібрати загальні збори будинку та вирішити питання управління будинком, в тому числі встановити нові тарифи.

За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Разом з тим, підписуючи договір, позивач не вказав з якими умовами договору він не мав можливості ознайомитись, яким чином умови про строк, тариф впливають на дійсність всього правочину.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 626, ст. 627 та ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 24 квітня 2020 року (справа № 522/25151/14-ц) зроблено висновок щодо застосування статті 215 ЦК України та вказано, що підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину.

Зважаючи, що позивач не довів своїх позовних вимог, тому підстави для визнання правочину недійсним відсутні та як наслідок не підлягають задоволенню вимоги про стягнення матеріальної шкоди.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов`язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи положення ст. 23, 1167 ЦК України та те, що відсутні докази завдання позивачу моральної шкоди, тому вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рідний-2 Житло-Сервіс» про визнання недійсним договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23 вересня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ