ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів: Єлізаренко І.А., Городничої В.С.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 лютого 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання правової (правничої) допомоги,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про надання правової (правничої) допомоги.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 листопада 2020 року між ним, як адвокатом, та ОСОБА_1 в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», де на момент укладання договору відповідач тримався під вартою, було укладено договір про надання правової допомоги № 37 на представництво у Європейському суді з прав людини.

Відповідно до умов договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання в якості правової (правничої) допомоги здійснювати представницькі повноваження захищати права і законні інтереси клієнта в Європейському суді з прав людини, надавати інші види правової допомоги в обсязі та на умовах, встановлених договором, та за домовленістю сторін, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги у зв`язку з виконанням вказаного договору. Відповідно до положень пункту 2.2 договору № 37 від 24 листопада 2020 року розрахунок клієнта перед адвокатом проводиться після фактичного перерахування коштів на банківський рахунок клієнта суми коштів за рішенням Європейського суду з прав людини. Розрахунок проводиться у співвідношенні 50 відсотків суми компенсації за рішенням Європейського суду з прав людини залишається у клієнта та 50 відсотків клієнт зобов`язаний передати адвокату, як винагороду за представництво у Європейському суді з прав людини.

31 січня 2021 року адвокат Пустинцев А.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав до Європейського суду з прав людини скаргу, в якій посилався на порушення прав ОСОБА_1 , гарантованих статтями 3, 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме на неналежні умови тримання під вартою в ДУ «Миколаївський СІЗО», порушення права на справедливий суд та на відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту. Всі витрати, пов`язані з веденням представництва в Європейському суді з прав людини в інтересах ОСОБА_1 , адвокат Пустинцев А.В. взяв на себе у відповідності до договору про надання правової допомоги.

За результатами розгляду цієї скарги, 13 січня 2022 року Європейським судом з прав людини було ухвалено остаточне рішення у справі «Аристархов та інші проти України» (заява № 22948/20 та 9 інших заяв). Європейський суд з прав людини констатував порушення прав ОСОБА_1 , гарантованих статтями 3, 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд присудив ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, компенсації судових та інших витрат 9 800,00 євро. Представником у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини був адвокат Пустинцев А.В.

09 серпня 2022 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 69545754 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Аристархов та інші проти України» (заява № 22948/20 та 5 інших заяв) від 13 січня 2022 року.

05 квітня 2023 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були перераховані грошові кошти відповідачу (стягувачу) ОСОБА_1 в розмірі 355 722,94 грн. (гривневий еквівалент 9 800,00 євро).

Позивач вказував, що виконав свої зобов`язання за договором, а саме надав ОСОБА_1 правову допомогу. Відповідач в свою чергу, не виконав свого договірного зобов`язання з оплати отриманих послуг у розмірі, визначеному договором.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання правової (правничої) допомоги в розмірі 177 861,47 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 778,62 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання правової допомоги № 37 від 24 листопада 2020 року в розмірі 177 861,47 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій 26 травня 2025 року апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим ним доказам, зокрема, виписці про рух коштів по його банківському рахунку, на який державою Україна було перераховано грошові кошти на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі, з якої вбачається, що 08 жовтня 2022 року трьома платежами з його рахунку були перераховані грошові кошти на загальну суму 177 760,00 грн. на рахунок ОСОБА_3 , який працював разом із ОСОБА_2 , вони спільно надавали послуги обвинуваченим та засудженим особам у вигляді написання скарг до Європейського суду з прав людини, та за усною домовленістю між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був залучений третьою особою для виконання договору про надання правової допомоги № 37 від 24 листопада 2020 року.

Також зазначав, що умовами договору про надання правової допомоги № 37 від 24 листопада 2020 року не передбачено порядок передачі коштів (винагороди) між сторонами, а тому заборони передачі (сплати) коштів виконавцю договору через третіх осіб при виконанні своїх грошових зобов`язань договір не містить, у зв`язку з чим, суд дійшов передчасного висновку про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представник відповідача адвокат Логойда Т.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів позивач Пустинцев А.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Пустинцевим А.В. було укладено договір № 37 про надання правової допомоги на представництво у Європейському суді з прав людини (а.с.10-12).

Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець зобов`язується надати замовнику послуги, які передбачені цим договором, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити їх на умовах, що зазначені в договорі.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що послуги за цим договором включають, не обмежуючись: консультування замовника щодо процедури звернення до Європейського суду з прав людини та аналіз перспективності розгляду справи в Європейському суді з прав людини; розробка та узгодження з замовником юридичної позиції по справі; складання скарги до Європейського суду з прав людини та підготовка необхідних матеріалів та її відправка; складання інших необхідних процесуальних документів в рамках процедур в Європейському суді з прав людини; консультування замовника з правових питань, що виникають в ході юридичного представництва перед Європейським судом з прав людини; організація та ведення листування та інших форм комунікацій з Європейським судом з прав людини (пункти 1.2.2-1.2.6).

Сторони домовилися, що уповноваженим представником замовника перед Європейським судом з прав людини виступатиме Пустинцев А.В. (пункт 1.5 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору за надання юридичних послуг, визначених в пунктах 1.2.1-1.2.6 договору, замовник зобов`язаний сплатити виконавцю (представникові) винагороду лише у випадку, якщо Європейський суд з прав людини своїм рішенням по справ визнає порушення положень Європейської Конвенції та зобов`яже державу України сплати замовнику певну суму грошової винагороди.

Розрахунок замовника перед виконавцем проводиться після фактичного перерахування коштів на банківський рахунок замовника суми коштів за рішенням Європейського суду з прав людини, але не пізніше 30 календарних днів з моменту надходження вказаних коштів на банківський рахунок заявника. Розрахунок проводиться у такому співвідношенні: 50 відсотків від суми компенсації за рішенням Європейського суду з прав людини залишається у замовника та 50 відсотків замовник зобов`язаний передати виконавцю, як винагороду за представництво у Європейському суді з прав людини (пункт 2.2 договору).

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Аристархов та інші проти України» (заява № 22948/20 та 9 інших заяв) від 13 січня 2022 року скаргу ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2 ) на не належні умови тримання під вартою, відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту та інші скарги за усталеною практикою суду оголошено прийнятною та встановлено порушення статей 3, 13 Конвенції. Постановлено, що упродовж трьох місяців держава відповідач повинна сплатити ОСОБА_1 9 800,00 євро, що мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с.19-22).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Гатинюк Т.Ю. від 09 серпня 2022 року було відкрито виконавче провадження № 69545754 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 22948/20 від 13 січня 2022 року (а.с.24).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції Ганитюк Т.Ю. від 05 квітня 2023 року закінчено виконавче провадження № 69545754 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 22948/20 від 13 січня 2022 року у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі згідно з виконавчим документом (стягувачу ОСОБА_1 перераховано 355 722,94 грн., еквівалент 9 800,00 євро, згідно з платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 14 вересня 2023 року № 11879 (а.с.25).

З відповіді Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 16 травня 2024 року вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 69545754 з примусового виконання рішення № 22948/20, виданого 13 січня 2024 року Європейським судом з прав людини у справі «Аристархов та інші проти України». Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції від 14 вересня 2022 року № 11879 в розмірі 355 722,94 грн. (еквівалент 9 800,00 євро). Виконавче провадження закінчено на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с.23).

13 листопада 2024 року відповідачем до матеріалів справи було долучено виписку з АТ «Райффайзен Банк» про рух коштів по належному йому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 листопада 2021 року по 01 листопада 2024 року (а.с.42).

03 січня 2025 року в судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_3 , який повідомив суду, що ознайомлений з договором № 37, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та підтвердив факт отримання вищевказаних грошових коштів, зазначаючи, що між ним та позивачем ОСОБА_2 була усна домовленість, вони працювали разом в адвокатському бюро, й останній уповноважив його на отримання вказаних коштів від ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_3 зазначав, що передав отримані кошти ОСОБА_2 (а.с.58-62).

Однак, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту передачі грошових коштів ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу.

Надання правової допомоги регулюється Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої статті 26 вищевказаного Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та порядку, встановлені договором.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Указані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Указане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З системного аналізу вказаних правових позицій та норм вбачається, що суд повинен встановити наявність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру), незважаючи на наявність/відсутність доказів їх фактичної сплати.

У справі, що переглядається, встановлено, що 24 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Пустинцевим А.В. було укладено договір № 37 про надання правової допомоги на представництво у Європейському суді з прав людини (10-12).

Вказаний договір не оскаржувався сторонами та є чинним.

Також, цим договором визначено права та обов`язки сторін.

Матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем професійної правничої допомоги відповідачу, зокрема, представником Краснощока В.А. у рішенні Європейського суду з прав людини № 22948/20 від 13 січня 2022 року у справі «Аристархов та інші проти України» значиться адвокат Пустинцев А.В. (а.с.21 зворот).

Разом з тим, відповідач не спростував належними та допустимими доказами обставини щодо існування договірних відносин між ним та позивачем, не заперечував проти укладання договору № 37 від 24 листопада 2024 року про надання правової допомоги на представництво у Європейському суді з прав людини, підтвердив факт надання йому правової допомоги адвокатом Пустинцевим А.В. та отримання ним грошових коштів в сумі 355 722,94 грн. на виконання рішення Європейського суду з прав людини від № 22948/20 від 13 січня 2022 року.

Платіж, зазначений в пункті 2.2 договору (50 відсотків від суми компенсації за рішенням Європейського суду з прав людини) є гонораром позивача, як адвоката, визначений у фіксованому розмірі за надання правової допомоги, який не підлягає підтвердженню і не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, що узгоджується із висновками Верхового Суду у справах № 640/18402/19 від 28 грудня 2020 року та № 380/887/20 від 04 червня 2021 року.

Встановивши факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання правової допомоги № 37 від 24 листопада 2020 року в розмірі 177 861,47 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим ним доказам, зокрема, виписці про рух коштів по його банківському рахунку, на який державою Україна було перераховано грошові кошти на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі, з якої вбачається, що 08 жовтня 2022 року трьома платежами з його рахунку були перераховані грошові кошти на загальну суму 177 760,00 грн. на рахунок ОСОБА_3 , який працював разом із ОСОБА_2 , вони спільно надавали послуги обвинуваченим та засудженим особам у вигляді написання скарг до Європейського суду з прав людини, та за усною домовленістю між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був залучений третьою особою для виконання договору про надання правової допомоги № 37 від 24 листопада 2020 року, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_3 у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив щодо наявності усних домовленостей між ним та ОСОБА_2 про передачу ОСОБА_1 через нього грошових коштів (гонорару адвоката) за вищевказаним договором № 37 від 24 листопада 2024 року, оскільки вони з позивачем разом працювали, були знайомими.

Суд першої інстанції такі покази свідка щодо зазначених усних домовленостей про передачу коштів через нього позивачу оцінив критично, з чим погоджується колегія суддів, оскільки жодних доказів про таку домовленість суду не надано.

ОСОБА_3 не є стороною договору про надання правової допомоги, а сама угода не містить застережень щодо зарахування грошових коштів на його банківський рахунок.

Крім того, позивач у судовому засіданні наголошував, що така домовленість між ним та ОСОБА_3 відсутня, грошових коштів від останнього він не отримував, у трудових відносинах з ним не перебував.

Також, відповідачем надано суду заяву про долучення до матеріалів справи відповіді на адвокатські запити адвоката Пустинцева А.В. з ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також листи з Міністерства юстиції України на адресу ОСОБА_3 щодо виплати відшкодування вказаним особам, що, на переконання ОСОБА_1 , може підтвердити факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом працювали та вели його справу.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують жодних обставин, які б стосувались правовідносин, які виникли у даній справі, зокрема, аналогічні документи (відповідь на запит, листи з Міністерства юстиції на ім`я ОСОБА_3 ) щодо ОСОБА_1 не надані.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів відповідача щодо належного виконання ним своїх зобов`язань стосовно позивача, за договором № 37 від 24 листопада 2020 року про надання правової допомоги на представництво в Європейському суді з прав людини.

Відповідачем, всупереч вимогам статей 77, 79, 80 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме позивач отримав грошові кошти в сумі 177 760,00 грн., які він перерахував на рахунок ОСОБА_3 . В свою чергу позивач заперечував проти отримання цих коштів від останнього.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає доведеним факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором про надання правової допомоги та невиконання відповідачем його умов щодо оплати гонорару адвоката.

Приведені апелянтом в апеляційній скарзі інші доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 23 вересня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

В.С. Городнича