ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1479/25Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Кушнір Тетяна Володимирівна

особа, що подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_2 адвокат Кушнір Тетяна Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кушнір Світлани Миколаївни на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 27 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.06.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_3 укладено договір № 466962-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 47000 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яка була зазначена позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

18.10.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 466962-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, за якою внесено зміни до п. 2.7 договору, щодо терміну дії договору до 24.07.2024 року.

ОСОБА_3 здійснила часткову оплату заборгованості за договором на загальну суму 40750,54 грн.

Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору, і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Однак, відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 03.11.2024 року має заборгованість за договором № 466962-КС-002 про надання кредиту в розмірі 227723,03 грн., що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 44084,95 грн., суми прострочених платежів по процентах 183638,08 грн.

ТОВ «Бізнес Позика» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором № 466962-КС-002 про надання кредиту від 25.06.2023 року у розмірі 227723,03 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.12.2024 року позовну заяву ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд за підсудністю до Городищенського районного суду Черкаської області.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 27 травня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 466962-КС-002 про надання кредиту від 25.06.2023 року в сумі 186211, 99 грн. та судовий збір у сумі 2234, 54 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту, внаслідок чого вона має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 44084,95 грн.

Щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, суд прийшов до висновку, що вона підлягає частковому задоволенні, оскільки із 18.05.2024 року відповідач ОСОБА_3 , як дружина військовослужбовця звільнена від сплати відсотків за користування кредитом.

Щодо комісії за надання кредиту в розмірі 7050,00 грн, яку стягнув позивач із відповідача, суд зазначив, що таку суму коштів кредитодавець зарахував на власну користь і такі дії не становлять кредитну послугу, яку замовив позичальник, оскільки відповідають економічним потребам лише самого кредитодавця, а тому заборгованість відповідача підлягає зменшенню на суму 7050,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 - адвокат Кушнір Т.В. подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати в частині вимоги щодо стягнення суми прострочених платежів по процентах в розмірі 183638,08 грн. Вирішити питання про судові витрати.

Вказує, що судом не надано належної оцінки обставинам та доказам на які посилався позивач, надав перевагу одним доводам над іншими, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог лише в частині заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором від 25.06.2023 року у сумі 44084,95 грн. та відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми прострочених платежів по процентах в розмірі 183638,08 грн.

Відповідач в суді першої інстанції зазначала, що 18.10.2023 року не укладала з Товариством додаткової угоди № 1 до договору про надання кредиту, згідно якої були внесені зміни в п. 2.7 договору та збільшено термін дії договору до 24.07.2024 року. Про дану додаткову угоду ОСОБА_1 дізналася лише із позовної заяви ТОВ «Бізнес Позика».

Позивач не надав доказів, що відповідач погодилася та підписала додаткову угоду до кредитного договору, якою продовжено строк дії договору. Таким чином стягнення процентів за користування кредитом за умовами додаткової угоди є незаконними. Позивачем нараховано відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування що визначено кредитним договором від 25.06.2023 року, а саме після 10.12.2023 року.

Суд не звернув уваги на доводи відповідачки, а саме те, що остання є дружиною військовослужбовця ОСОБА_4 , який з 24.02.2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року призваний у Збройні Сили України та з 24.02.2022 року проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Оскільки кредитний договір було укладено 25.06.2023 року. а чоловік відповідачки ОСОБА_4 з 24.02.2022 року призваний до лав Збройних Сил України, то з моменту укладення договору і до закінчення строку його дії 10.12.2023 року проценти за користування кредитом за спірним договором не підлягають нарахуванню.

Представник ТОВ «Бізнес Позика» адвокат Покрищук А.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Зазначає, що позивачем нараховано проценти боржнику законно та обґрунтовано до 18.05.2024 року і їх нарахування відповідають нормам законодавства так і умовам укладеного між сторонами договору.

Сторони в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи були повідомленні належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині вимог про стягнення заборгованості по відсотках у сумі 183638,08 грн., тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині. В іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 , як дружина військовослужбовця з 18.05.2024 року звільнена від сплати відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2023 року ОСОБА_3 ознайомилася з інформацією необхідною для отримання кредиту, що розміщена на веб-сайті ТОВ «Бізнес Позика» https://bizpozyka.com/ua та, шляхом введення логіну та паролю особистого кабінету, ввійшла до нього через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС), подала заявку на отримання кредиту, вказавши номер свого поточного (карткового) рахунку.

25.06.2023 року ОСОБА_3 погодилася та прийняла пропозицію (оферту) на укладення договору з ТОВ «Бізнес Позика», та уклала договір № 466962-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, з отриманням одноразового ідентифікатора UA-1567 на належний їй номер телефону НОМЕР_2 , в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

За умовами п. 2.1 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 47000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором та правилами надання споживчих кредитів.

Відповідно до умов договору строк надання кредиту - 24 тижні, стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,00000000, фіксована, знижена процентна ставка за кредитом в день 1,14954256, фіксована, комісія за надання кредиту - 7050 грн., термін дії договору до 10.12.2023, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 122160 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка 9150,85 %.

18.10.2023 року ОСОБА_3 прийняла пропозицію (оферту) щодо укладення додаткової угоди № 1 до договору № 466962-КС-002 про надання кредиту від 25.06.2023 року, та уклала додаткову угоду № 1, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, отриманням одноразового ідентифікатора UA-3614 на належний їй номер телефону НОМЕР_2 , в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

За умовами додаткової угоди № 1 до договору № 466962-КС-002 ОСОБА_3 підтверджує, що станом на 18.10.2023 року має заборгованість у розмірі 88231, 93 грн., що складається з: суми кредиту 44084, 95 грн., суми по процентах за користування кредитом 44146, 98 грн. та суми по комісії 0 грн.

Ч. 4 додаткової угоди № 1 до договору № 466962-КС-002 визначено, що орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 203688, 81 грн. Орієнтована реальна річна процентна ставка 1028,63 %.

Ч. 5 додаткової угоди № 1 внесено зміни до договору, а саме, п. 2.3, 2.4 договору викладено в новій редакції строк на який надається кредит - 57 тижнів, процентна ставка за кредитом у період з 18.10.2023 року по 13.12.2023 року, пільгова становить 0,8621569 %, у разі прострочення на 3 дні, з четвертого дня становитиме в день 1,14954256, фіксована. П.2.7, 2.11 договору викладено в новій редакції термін дії договору до 24.07.2024 року, дата повернення кредиту 24.07.2024 року. Внесено зміни до п. 3.2 договору щодо нарахування процентів за користування кредитом згідно встановленого графіку платежів.

Відповідно до довідок, які створені в електронній системі Fondy, 25.06.2023 року на банківську карту № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 , згідно кредитного договору № 466962-КС-002 від 25.06.2023 року, було здійснено два платежі у сумі 25000 грн. та 22000 грн.

Відповідно до листа АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/1390БТ від 04.02.2025 року, на ім`я ОСОБА_3 було видано банківську платіжну карту НОМЕР_3 . Також додано виписку по особовому рахунку ОСОБА_3 , згідно вказаної банківської карти з 25.06.2023 року по 24.07.2024 року, на який 25.06.2023 року проведено перерахування грошових коштів у загальній сумі 47000 грн.

Таким чином, підписавши вказаний договір та додаток № 1 до договору, відповідач добровільно погодилася на визначені у них умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 17.05.2024 року, заборгованість ОСОБА_3 складає: сума прострочених платежів по тілу кредиту 44084,95 грн, сума прострочених платежів по процентах 149177, 04 грн., а всього 193261,99 грн.

Свого розрахунку відповідач суду не надала, а тому суд першої інстанції взяв до уваги розрахунок заборгованості, що наданий позивачем.

Договір № 466962-КС-002 про надання кредиту від 25.06.2023 року та додаткова угода від 18.10.2023 року на час розгляду справи судом є чинними.

Щодо комісії за надання кредиту в розмірі 7050,00 грн, яку стягнув позивач із відповідача, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що таку суму коштів кредитодавець зарахував на власну користь і такі дії не становлять кредитну послугу, яку замовив позичальник, оскільки відповідають економічним потребам лише самого кредитодавця, а тому заборгованість відповідача підлягає зменшенню на 7050,00 грн. (193261,99-7050,00=186211,99 грн.)

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 не підписувала додаткову угоду № 1 до договору про надання кредиту від 18.10.2023 року є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність у відповідача статусу дружини військовослужбовця, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 зазначено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

У п. 2 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Враховуючи, що пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям та членам їх сімей на певний конкретно визначений період виключається нарахування процентів за користування кредитом, цю норму можна вважати такою, що скасовує цивільну відповідальність особи на певний час.

Крім того, в прикінцевих положеннях Закону №1275-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» прописано про надання зазначеній нормі дії в часі у межах конкретно визначеного періоду, а саме: військовослужбовцям - з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 , як дружина військовослужбовця відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» з 18.05.2024 року звільнена від сплати відсотків за користування кредитом.

Станом на час укладення спірного кредитного договору (25.06.2023 року) відповідачка не була дружиною військовослужбовця.

Відповідно до свідоцтва про шлюб відповідачка стала дружиною ОСОБА_4 09.09.2023 року, відтак на неї розповсюджуються положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Разом із тим, ці положення внесені до Закону № 2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.

На час виникнення спірних правовідносин, а саме, у період з 25.06.2023 року по 09.09.2023 року відповідачка не була членом сім`ї військовослужбовця.

В період з 10.09.2023 року по 17.05.2024 року частина 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Тобто під час дії вищевказаного кредитного договору, а саме в період з 25.06.2023 року по 17.05.2024 року, дружини (чоловіки) військовослужбовців, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, та військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, не звільнялися від сплати процентів за користування кредитом.

Редакція частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою було надано право дружинам військовослужбовців на звільнення від сплати процентів за користування кредитом під час дії особливого періоду, набрала законної сили 18 травня 2024 року.

Отже, проценти за договором № 466962-КС-002 про надання кредиту від 25.06.2023 року слід нараховувати за період з 25.06.2023 року по 17 травня 2024 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_3 , як дружина військовослужбовця відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» з 18.05.2024 року звільнена від сплати відсотків за користування кредитом.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, адже суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, а підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування чи зміни, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кушнір Світлани Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді