Справа №705/636/25
Провадження 2/705/1492/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

25 вересня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді: Гудзенко В.Л.,

при секретарі судового засідання: Музичук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , 1970 року народження. За заявою позивача про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у державного нотаріуса Першої уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В. 05.02.2022 року була заведена спадкова справа № 43/2022. Серед спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 є два сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 23 грудня 2024 року ОСОБА_4 винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0484 га кадастровий номер :02:005:1231 розташованої по АДРЕСА_1 , належне його покійній матері - ОСОБА_3 . Підставою прийняття нотаріусом вказаної вище постанови було фактичне прийняття спадщини ОСОБА_2 своєю реєстрацією (пропискою). При цьому, ОСОБА_2 не прийняв спадщину так як з серпня місяця 2014 року фактично не проживав з покійною, що встановлено рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області по справі 705/4439/21 від 23 листопада 2021 року. Згідно вказаного рішення було задоволено позов ОСОБА_3 та визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 . Покійна мати за життя не встигла подати вищевказане рішення суду до ЦНАП з метою зняття з реєстрації відповідача. Відповідач з серпня 2014 року й по даний час проживає за межами території України, а саме на території російської федерації, що свідчить про наявність паспорта громадянина російської федерації виданим УМВС Росії Кіровської області 21.06.2019 року №430-007. Тому, ОСОБА_1 позбавлений права на іншу частку спадкового майна, оскільки ОСОБА_2 зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою, однак фактично на час смерті з ним не проживав понад 7 років, заяву про вступ у спадщину не подавав. В зв`язку з необхідністю реалізації права на оформлення позивачем іншої частини спадкового майна, просить встановити факт не проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 із спадкодавцем ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини та визнати ОСОБА_2 таким, що не прийняв спадщину після померлої ОСОБА_3 .

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву в якій просять суд слухати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки, що згідно ст.128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

Суд у судовому засіданні, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності позивача та відповідача, враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з договору дарування від 26.05.1997 року посвідченого приватним нотаріусом Уманського міськрайонного нотаріального округу Крижанівською І.В., ОСОБА_3 прийняла в дар належну гр. гр. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на праві приватної власності житлового будинку АДРЕСА_1 .

Державна реєстрація договору дарування була проведена Уманським відділком комунального підприємства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за ОСОБА_3 03.06.1997 року за реєстровим № 6799.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 23 № 379 від 15.09.1997, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0484 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, яка розташована на території Уманської міської ради, на підставі рішення Виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів № 345 від 28.08.1997 року.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином російської федерації та з 03.05.2023 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується паспортом громадянина російської федерації № НОМЕР_2 , виданим УМВС росії Кіровської області 21.06.2019 року.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 08.06.2007 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

23.12.2024 року постановою державного нотаріуса Першої уманської державної нотаріальної контори Кравець Г.В. № 1533/02-31 відмовлено ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0484 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:005:1231, розташованої по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з фактичним прийняттям спадщини ОСОБА_2 своєю реєстрацією(пропискою).

21.02.2025 року на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи № 43/2022, яка заведена після смерті ОСОБА_3 , з матеріалів якої вбачається, що 05.02.2022 року до Уманської міської державної нотаріальної контори звернувся син покійної ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про прийняття спадщини. Матеріали спадкової справи заяв від інших спадкоємців про прийняття спадщини не містять. За даними Спадкового реєстру на момент заведення спадкової справи , спадкові договори, спадкові справи та заповіти на ім`я та від імені ОСОБА_3 відсутні.

Однак, згідно відповіді виконавчого комітету Уманської міської ради від 05.02.2022, крім ОСОБА_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 значиться син померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2021 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задоволено та визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 . Рішення набрало законної сили 24.12.2021 року.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

У даній справі, судом встановлено зі спадкової справи, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 , з нею за адресою: АДРЕСА_4 були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Водночас, як встановлено рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2021 року, ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою, однак із серпня місяця 2014 року фактично за вказаною адресою не проживав та визнаний таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Наведені обставини сторонами не заперечуються та матеріалами справи не спростовано.

Отже, оскільки ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 , як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , а отже, не набув права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивач проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса вчасно, водночас, відповідач не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, тому наявні підстави для встановлення факту не проживання ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини та визнання ОСОБА_2 таким, що не прийняв спадщину.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 328, 346, 392, 1217, 1223, ч. 3 ст.1268, 1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263 265,280-283 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину- задовольнити.

Встановити факт не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що не прийняв спадщину після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Копію рішення направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте Уманським міськрайонним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Л. Гудзенко