Справа № 283/280/25
Провадження №2/283/389/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Корейби І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

встановив:

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 100580942 від 24.03.2024 року, який укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , в розмірі 18740 гривень, яка складається з:

- заборгованості за кредитом в розмірі 4000 гривень;

- заборгованості за відсотками в розмірі 13076 гривень;

- заборгованості за комісією в розмірі 440 гривень;

- заборгованості за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов?язання в розмірі 1224 гривні.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24.03.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 100580942. Відповідно до мов цього ТОВ «Мілоан» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 4000 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.

Право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Відповідач вимоги кредитного договору не виконав. Кредит, відсотки та комісію не сплатив.

За таких обставин просить позов задовольнити.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому вказав, що строк кредитування становить 30 днів, а тому позивач має право нараховувати відсотки тільки в межах цього строку. Від сплати неустойки та комісії він звільнений відповідно до вимог законодавства, а крім того відсутні докази надання йому кредиту. У зв?язку з цим просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.03.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 100580942 (а.с. 17-37). Відповідно до умов даного договору ТОВ «Мілоан» зобов`язувалось надати відповідачу кредит у розмірі 4000 гривень строком на 345 днів з 24.03.2024 року по 04.03.2025 року, а відповідач зобов`язався сплатити кредит та відсотки за користування кредитом.

Кредит надається шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .

Відсотки за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду нараховуються за ставкою 547,50% річних на фактичну заборгованість за кредитом, а протягом решти строку кредитування за ставкою 912,5% від фактичного залишку кредиту.

Розрахунковий період становить 15 днів.

Базою нарахування відсотків становить фактична кількість днів в місяці, 365 днів в році.

У разі прострочення зобов?язань з повернення кредиту (частин кредиту згідно графіку платежів), відповідачу нараховуються відсотки за ставкою 912,5% річних в якості процентів в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також відповідач зобов`язаний сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 460 гривень.

Кредит, відсотки та комісія сплачуються щомісячно згідно графіку платежів (а.с. 34-35).

24.03.2024 року ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу кредитні кошти в розмірі 4000 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 85518989 від 24.03.2024 року (а.с. 38) та листом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 06.07.2025 року (а.с. 131).

Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.

Вищевказаний договір про споживчий кредит № 100580942 від 24.03.2024 року, який укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , підписаний відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора відповідно до ч. ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 39).

За змістом ч. 13 ст. 11 вищевказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подана позивачем паперова копія електронного документу є допустимим письмовим доказом відповідно до ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до вказаних положень 29.08.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 111-МТ/Л за яким ТОВ «Мілоан» відступило за плату ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги за договором про споживчий кредит № 100580942 від 24.03.2024 року, який укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 (а.с. 43-56).

Таким чином ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» має право на стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит № 100580942 від 24.03.2024 року, який укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Згідно графіку платежів за період користування кредитом, з 24.03.2024 року по 04.03.2025 року, при дотриманні вказаного графіку, відповідач повинен сплатити (а.с. 34-35):

- кредит в розмірі 4000 гривень;

- відсотки в розмірі 26970 гривень;

- комісію в розмірі 440 гривень.

Доказів сплати кредиту чи його частини відповідач не надав. У зв?язку з цим відсотки за користування кредитом нараховуються на всю суму кредиту за весь час користування кредитом, який становить 345 днів.

Згідно умов договору відсотки за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду нараховуються за ставкою 547,50% річних (1,5% в день) на фактичну заборгованість за кредитом, а протягом решти строку кредитування за ставкою 912,5% (2,5% в день) від фактичного залишку кредиту.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.

Таким чином відповідачу повинні нараховуватись відсотки у такому порядку:

-з 24.03.2024 року по 07.04.2024 року (15 днів) за ставкою в розмірі 1,5% за кожен день користування кредитом, що становить 900 гривень (4000 гривень х 1,5% х 15 днів);

-з 08.04.2024 року по 22.04.2024 року (15 днів) за ставкою в розмірі 2,5% за кожен день користування кредитом, що становить 1500 гривень (4000 гривень х 2,5% х 15 днів);

-з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року (120 днів) за відсотковою ставкою в розмірі 1,5% за кожен день користування кредитом, що становить 7200 гривень (4000 гривень х 1,5% х 120 днів);

- з 21.08.2024 року по 04.03.2025 року (195 днів) за відсотковою ставкою в розмірі 1% за кожен день користування кредитом, що становить 7800 гривень (4000 гривень х 1% х 195 днів).

Отже за період з 24.03.2024 року по 04.03.2025 року, відповідно до умов договору та вимог законодавства відповідач повинен сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 17400 гривень.

Згідно відомостей про щоденні нарахування відповідач сплатив відсотки в розмірі 900 гривень (а.с. 40-42, 105-106). Таким чином його заборгованість по відсотках становить 16500 гривень (17400-900).

Однак суд діє в межах позовних вимог і стягує з відповідача на користь позивача відсотки в розмірі 13076 гривень.

Також відповідач не надав суду доказів сплати кредиту та комісії за надання кредиту. Згідно відомостей про щоденні нарахування відповідач сплатив комісію в розмірі 20 гривень (а.с. 40-42, 105-106).

За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача також кредит в розмірі 4000 гривень та комісію в розмірі 440 гривень (460-20).

Вирішуючи питання про стягнення неустойки та/або процентів за порушення грошового зобов?язання в розмірі 1224 гривні, суд враховує, що відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За таких обставин суд відмовляє позивачу у стягненні неустойки та/або процентів за порушення грошового зобов?язання в розмірі 1224 гривні.

Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 100580942 від 24.03.2024 року, який укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , в розмірі 17516 гривень, яка складається з:

- заборгованості за кредитом в розмірі 4000 гривень;

- заборгованості за відсотками в розмірі 13076 гривень;

- заборгованості за комісією в розмірі 440 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209-265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. ст. 203, 512, 639, 1048, 1054, 1055, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України,-

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 100580942 від 24.03.2024 року, який укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , в розмірі 17516 гривень, яка складається з:

- заборгованості за кредитом в розмірі 4000 гривень;

- заборгованості за відсотками в розмірі 13076 гривень;

- заборгованості за комісією в розмірі 440 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, витрати на сплату судового збору в розмірі 2252 гривні 83 копійки.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (, місцезнаходження: Україна, 79018, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28).

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя: А. О. Тимошенко