П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року місто Київ

справа № 756/10381/24

провадження № 22-ц/824/8175/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Пологовий будинок "Лелека"

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Києві апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пологовий будинок "Лелека" та ОСОБА_1 , подану адвокатом Старовойтовою Дариною Андріївною,

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Пукала А.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пологовий будинок "Лелека" про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" про стягнення коштів.

Позов обґрунтовано тим, що 30.10.2021 ОСОБА_1 був укладений з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» попередній договір № 234ПП/10/2021 про надання медичної допомоги з ведення пологів Пакет «Стандарт». Відповідно до пп. 1.4, 1.6 Попереднього договору при підписанні попереднього договору пацієнт здійснює на користь Медичного закладу авансовий платіж у розмірі 62 740 грн., який зараховується в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним договором. Зазначені грошові кошти були сплачені позивачем.

15.01.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений договір № 31Р/01/2022 про надання медичних послуг з ведення пологів Пакет «Стандарт».

Відповідно до п. 2.1 договору протягом строку дії даного договору, та на його умовах, Медичний заклад приймає на себе зобов`язання надати Пацієнту кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів Пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором та Додатками до нього, а Пацієнт зобов`язується прийняти медичну допомогу за даним договором та забезпечити її оплату у строк та спосіб, визначені даним Договором.

В порушення умов договору медичні послуги надані не були, 09.03.2022 позивач в м. Тернополі народила доньку ОСОБА_2 . Послуги не були надані у зв`язку з припиненням роботи медичного закладу з 24.02.2022.

11.03.2022 позивач звернулась до ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" із заявою про розірвання договору та повернення коштів, втім станом на час звернення з позовом сплачені кошти повернуті не були.

31.03.2022 ТОВ «ПБ «Лелека» повідомило про прийняття запиту на розірвання договору.

09.06.2022 позивач звернулась до ТОП «ПБ «Лелека» із письмовою заявою про повернення коштів.

13.06.2022 ТОВ «ПБ «Лелека» повідомило про прийняття зазначеної заяви. Відповідно до п.10.1 договору грошові кошти мали бути повернуті позивачу до 20.06.2022 включно.

До дня звернення позивача кошти відповідачем не повернуті.

Розмір заборгованості відповідача складає 78 162,40 грн, з яких 62 740,00 грн - сума боргу за договором, 4 042,43 грн - 3% річних, 11 379,97 грн - інфляційні витрати.

Посилаючись на зазначені обставини, позивача просила стягнути з відповідача ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" сплачені грошові кошти у розмірі 62 740 грн за попереднім договором № 234ПП/10/2021 від 30.10.2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів та договором №31Р/01/2022 від 15.01.2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), а також судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" про стягнення коштів.

Стягнуто з ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" на користь ОСОБА_1 грошові кошти за попереднім договором № 234ПП/10/2021 від 30.10.2021 та договором №31Р/01/2022 від 15.01.2022 про надання медичної допомоги в розмірі 56 422,72 грн., 3% річних в сумі 3 635,79 грн., інфляційні втрати в сумі 10 234,12 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн., судовий збір в сумі 1 121,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" про розстрочку виконання рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Старовойтова Д.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути витрати на правову допомогу понесені позивачем на стадії апеляційного провадження.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач ТОВ « Пологовий будинок «Лелека» свої зобов`язання за попереднім договором № 234ПП/10/2021 від 30.10.2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів та договором №31Р/01/2022 від 15.01.2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) не виконав, медичну допомогу позивачу не надав, грошові кошти на письмові вимоги позивача не повернув. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з`ясуванні обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Наголосила, що позивачем було сплачено за попереднім договором саме суму в розмірі 62 740 грн., що підтверджується випискою по банківській картці від 23 березня 2023 року, а не 58 222,72 грн., як помилково встановлено судом першої інстанції.

У відповідності до п. 8.1. договору № 31Р/01/2022 вартість медичних послуг, наданих за цим Договором, становить 62 740 грн.

Пунктом 8.4. договору визначено, що вартість медичної допомоги, зазначена в п. 8.1. договору у сумі 62 740 грн., сплачена пацієнтом в якості авансового платежу за попереднім договором № 234пп/10/2021 від 30 жовтня 2021 року.

Тобто, умовами укладеного між сторонами договору № 31Р/01/2022 та матеріалами справи підтверджено, що позивач сплатила на користь відповідача грошові кошти в розмірі 62 740, 00 грн., а не 58 222, 72 грн., як встановлено судом.

Крім того, не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн., задовольнити клопотання ТОВ "Пологовий будинок "Лелека" і розстрочити виконання рішення суду про стягнення коштів у розмірі 56422,72 грн. на 12 місяців зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 4 701,89 грн.

Апелянт зазначає, що задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є безпідставним і необґрунтованим.

Вказує, що судом першої інстанції встановлено наявність у відповідача форс-мажорних обставин внаслідок військової агресії російської федерації, та відповідно введення військового стану, що і призвело до неможливості виконання зобов`язання, а відтак, міра відповідальності, передбачена ст.625 ЦК України, не підлягає застосуванню. Окремо звертає увагу суду, що нарахування та сплати інфляційних втрат на 3% річних не передбачена умовами договору.

Звертає увагу на те, що відповідач не заперечує порти сплати коштів у розмірі 56422,72 грн., що підлягають поверненню позивачу за договором ведення. Проте просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. Вказує, що заявляючи відповідне клопотання, відповідачем у достатній мірі доведено належними та доступними доказами скрутний майновий стан товариства. Відповідач має збиток в розмірі 16 324 000,00 грн.

Клопотання мотивовано тим, що діяльність ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» полягає у наданні медичної допомоги на платній основі, тому з огляду на негативні наслідки введеного воєнного стану товариство не може в повній мірі відновити господарську діяльність, отримувати очікуваний прибуток для своєчасної виплати фінансових зобов`язань, пов`язаних з функціонуванням відповідача. У ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» відсутня достатня кількість коштів для розрахунку по борговим зобов`язанням і одночасно з цим не стати банкрутом.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначає, що стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. є завищеним та неспівмірним, враховуючи фактичне визнання відповідачем наявної заборгованості перед позивачем; предмет спору не є складним; характер позовних вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ; відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних; проведення розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; процесуальні документи, які містяться у справі не є складними, а тому не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення та побудову правової позиції професіоналом в галузі права; фінансове становище відповідача.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи скрутне фінансове становище ТОВ « Пологовий будинок «Лелека» вважає, що розмір витрат позивача на правничу допомогу цілком відповідає сумі у розмірі 3000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Старовойтова Д.А. заперечувала проти доводів апеляційної скарги ТОВ « Пологовий будинок «Лелека», просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» заперечував проти доводів апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Старовойтової Д.А., просив її апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «Пологовий будинок «Лелека».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ..

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного.

Установлено, що між ТОВ « Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 укладений попередній договір № 234ПП/10/2021 від 30.10.2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Стандарт», відповідно до умов якого сторони приймають на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 тижні вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 по 34 тиждень вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Стандарт», на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта.

Пунктом 1.4 передбачений авансовий платіж у сумі 62 740 грн., який зараховується в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним договором (п. 1.6).

Пунктом 1.13 договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами, діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань за Попереднім договором.

Відповідно до п. 1.8 у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладання основного договору, у термін, передбачений п. 1.1 попереднього договору, зобов`язання за Попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти сплачені в якості авансового платежу підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові протягом 5 робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги.

30.10.2021 ОСОБА_3 з АТ «Універсал Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 20.30., згідно з яким шляхом внесення щомісячних платежів ним було сплачено 62740 грн, що підтверджується випискою по рахунку. На рахунок ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» 01.11.2021 було перераховано грошові кошти у якості авансового платежу за попереднім договором у сумі 58 222,72 грн, що підтверджується випискою по банківському рахунку ТОВ «ПБ «Лелека».

15.01.2022 ОСОБА_1 укладений договір добровільного страхування здоров`я ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», згідно з яким страховий платіж за договором становив 1 800 грн.

Зазначений договір був укладений ОСОБА_1 на підставі договору доручення від 31.01.2019, згідно з яким ТОВ «ПБ «Лелека» діяло від імені страхової компанії. Як зазначено у рахунку-фактурі № 66470 від 30.10.2021, сума авансового платежу складається, у тому числі, зі страхового платежу у розмірі 1 800 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 381 від 17.01.2022 страховий платіж був перерахований ТОВ «ПБ «Лелека» на рахунок ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

У зв`язку зі збройною агресією РФ робота ТОВ «ПБ «Лелека» була припинена і дитину позивач народжувала в іншому пологовому будинку у м. Тернополі, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 .

Як вбачається з наданого позивачем листування, вона зверталася до ТОВ «ПБ «Лелека» з приводу розірвання договору та повернення сплачених коштів, втім відповідачем кошти, сплачені за договором, не повернуто.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, які стали причиною невиконання договору про надання медичної допомоги (повномасштабне вторгнення РФ на територію України), хоча і визнано форс-мажором та звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення. Умовами договору передбачено право позивача відмовитись від договору в односторонньому порядку, у такому випадку зобов`язання є припиненим, і пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань, зокрема щодо повернення позивачу грошових коштів, отже у відповідача виник обов`язок сплатити позивачці разом із сумою основного боргу за договором, яка була реально сплачена 56422,72 грн., три відсотки річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд виходив із того , що саме по собі посилання представника відповідача на наявність в країні військового стану, велика сума щомісячного платежу по кредитах, велика кількість судових рішень, за якими з відповідача стягнуто заборгованість, не можуть слугувати обставиною, достатньою для розстрочення виконання рішення суду, оскільки відповідачем не надано доказів наслідку впливу вказаних обставини на його матеріальний стан та спроможність виконати рішення суду. При цьому судом враховано, що минуло вже два роки як відповідачем відновлено господарську діяльність, товариством надаються медичні послуги та отримується прибуток, а посилання на велику кількість судових рішень, за якими з відповідача стягнуто заборгованість, носять абстрактний характер.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України)

Згідно частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом або договором.

Згідно статі 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно із ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Встановивши, що відповідач не виконав умови договору та на вимогу позивача не повернув сплачену останнім суму коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошових коштів за попереднім договором від 30.10.2021 та договором від 15.01.2022 про надання медичної допомоги в розмірі 56422,72 грн., а також інфляційних втрат та трьох відсотків річних, розрахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги сторони позивача в тій частині, що позивачем ОСОБА_1 було сплачено за попереднім договором саме суму в розмірі 62 740 грн., що підтверджується випискою по банківській картці від 23.03.2023, відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні, оскільки такі спростовуються випискою з банківського рахунку відповідача ТОВ «Пологовий будинок «Лелека».

Так, на рахунок відповідача ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» 01.11.2021 було перераховано грошові кошти у якості авансового платежу за попереднім договором №20.30. від 30.10.2021 у сумі 58 222,72 грн. (а.с.105).

30.10.2021 ОСОБА_3 з АТ «Універсал Банк» було укладено договорі про надання споживчого кредиту № 20.30., згідно з умовами якого шляхом внесення щомісячних платежів ним було сплачено 62740 грн., що підтверджується випискою по рахунку від 23.03.2023.

Разом з тим, аналізуючи вказаний документ, колегія вважає, що такий підтверджує погашення ОСОБА_3 наданого банком кредиту, рівними частинами протягом 6 місяців по 10456,67 грн. кожного місяця, оскільки такі платежі рівномірно вносились з 30.10.2021 по 30.03.2022. Довідка містить позначку про статус договору «закритий», що може свідчити про повернення коштів отриманих в кредит. При цьому, така довідка не містить інформації щодо умов надання такого кредиту.

За загальним правилом розстрочка monobank або «Покупка частинами», дозволяє придбати товар ( в даному випадку оплатити послуги) і розбити його вартість на кілька рівних платежів. При цьому, банк має перераховувати повну суму продавцю (в даному випадку - надавачу послуг ТОВ «Пологовий будинок «Лелека»), а боржник повертає кошти monobank рівними платежами щомісячно.

Доказів того, банком було перераховано суму саме в розмірі 62 740 грн. матеріали справи не містять. Відповідачем ТОВ « Пологовий будинок «Лелека» надана виписка про надходження коштів за попереднім договором №20.30. від 30.10.2021 у сумі 58 222,72 грн..

При цьому судом першої інстанції встановлено, що 15.01.2022 ОСОБА_1 укладений договір добровільного страхування здоров`я ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», згідно з яким страховий платіж за договором становив 1 800 грн.

Зазначений договір був укладений ОСОБА_1 на підставі договору доручення від 31.01.2019, згідно з яким ТОВ «ПБ «Лелека» діяло від імені страхової компанії. Як зазначено у рахунку-фактурі № 66470 від 30.10.2021, сума авансового платежу складається, у тому числі, зі страхового платежу у розмірі 1 800 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 381 від 17.01.2022 страховий платіж, який був вирахуваний із суми авансового платежу, був перерахований ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на рахунок ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Таким чином, оскільки позовні вимоги стосуються повернення коштів за сплачені та не надані послуги, а не відповідальності за невиконання договорів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони підлягають поверненню за виключенням страхових платежів, з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», колегія суддів виходить із такого.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що невиконання умов договору відповідачем могло бути наслідком поважних та об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації, що визнана форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Разом із тим, відповідно до статті 617 ЦК України обставини непереборної сили, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Позовні вимоги стосуються повернення коштів за сплачені та не надані послуги, а не відповідальності за невиконання договорів, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині застосування статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», заперечуючи проти вимог в частині застосування ст. 625 ЦК України, не обґрунтовує, як саме наведені обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачці коштів за попереднім договором. Доводи відповідача з посиланням на негативні наслідки збройної агресії та перебування у скрутному матеріальному становищі, не підтверджуються належними та допустимими доказами та відхиляються апеляційним судом.

Відтак, апеляційний суд робить висновок про відсутність підстав для скасування судового рішення в частині стягнення коштів, 3% річних та інфляційних втрат.

Апеляційний суд відхиляє послання відповідача на постанови Київського апеляційного суду у вище зазначених справах, оскільки відповідно до припису ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, апеляційний суд вказує, що правовідносини у справі, що переглядалась судом касаційної інстанції, та у справі, що переглядається апеляційним судом, не є тотожними.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача в частині безпідставності відмови у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду, то в цій частині суд зазначає наступне.

У разі необхідності в резолютивній частині також вказується про, зокрема, надання відстрочення або розстрочення виконання рішення (п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).

Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду.

З аналізу вказаної норми права вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

При цьому, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у цій справі відповідачем не наведено доказів на підтвердження обставин, які давали б підстави для розстрочення виконання рішення суду. Розстрочення виконання рішення буде шкодити інтересам позивача, яка тривалий час, більше двох років, не може користуватися власними коштами.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись в повному обсязі з висновком суду щодо розподілу судових витрат, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови у позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Відтак з відповідача ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на корись ОСОБА_1 підлягає стягненню 1089,23 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, оскільки позовні вимоги задоволені судом на 89,93 %.

Приймаючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції вважав обґрунтованою і доведеною суму в розмірі 13000 грн., при цьому врахував складність справи, обсяг правничої допомоги і ціну позову. В той же час не вбачав підстав для зменшення заявлених витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо обгрунтованості та доведеності витрат позивача на професійну правничу допомогу. Саме по собі посилання відповідача на скрутне фінансове становище не дає підстав для зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України заявлена позивачем сума підлягає зменшенню з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог і складає відповідно 11690,90 грн. ( 13000 грн. х 89,93% : 100%).

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, а суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу зменшенню.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Старовойтовою Дариною Андріївною, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пологовий будинок "Лелека", задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року змінити, зменшити суму витрат на правову допомогу та суму судового збору, що підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пологовий будинок "Лелека" на користь ОСОБА_1 , з 13 000 грн. до 11690,90 грн. та з 1211,20 грн. до 1089,23 грн. відповідно.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус