ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 671/234/24

Провадження № 22-ц/820/1603/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фермерського господарства «Лан» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідачів, Хмельницька міська рада Хмельницької області, про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування рішень про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Лан» на додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року (суддя Бабій О.М.).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ФГ «Лан» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідачів, Хмельницька міська рада Хмельницької області, про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування рішень про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок.

В ході розгляду справи 31.12.2024 адвокатом Савченко О.В. в інтересах ОСОБА_2 подано заяву, якою повідомлено суд, що до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду буде надано докази понесення останнім судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

10 січня 2025 року ОСОБА_2 через свого представника Савченко О.В. подав до суду заяву про стягнення судових витрат, в якому просив суд стягнути з позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 38000 грн.

Додатковим рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 Савченко О.В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ФГ «Лан» на користь ОСОБА_2 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ФГ «Лан» подало апеляційну скаргу, в якій просить вказане додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат. При цьому, посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що відповідач мав надати до суду разом з відзивом на позовну заяву, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, у строки визначені законом, однак, зазначених дій не вчинив. Водночас, з матеріалів справи слідує, що відповідач не подавав відзив на позовну заяву та попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс, чи які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, та вимоги про стягнення з іншої сторони судових витрати.

Крім цього, звертає увагу, що в подальшому сторона відповідача не заявляла клопотання про поновлення строку на заявлення такої вимоги та не зазначала поважність причин пропуску такого строку.

Вказує, що в підтвердження понесених витрат до матеріалів справи відповідачем надано копію договору про надання правничої допомоги, акта приймання-передачі виконаних робіт, детального опису робіт, ордера на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (Савченко О.В.). Водночас, наявний у матеріалах справи договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2024 було подано до суду лише 10.01.2025, тобто через 11 місяців після його укладення, і цей договір не містить умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом. Також стороною відповідача не надано суду пояснень з приводу того, чому саме цей договір було подано до суду лише через 11 місяців після його укладення і чому сам договір про надання правової допомоги не містить розміру адвокатської винагороди та порядку розрахунків, які чомусь визначені лише детальним описом робіт, який укладені значно пізніше. Договір про надання правової допомоги від 01.02.2024 також не містить алгоритму порядку обчислення ціни послуг за цим договором.

Вважає, що зазначений позивачем розмір витрати, є завищеним, оскільки дана категорія справ є поширеною, судова практика сформована судами, а всі докази, якими відповідач обґрунтовує свою позицію, були у відповідача. Тому, послуги надані адвокатом відповідачу не потребують значної витрати часу, застосування спеціальних професійних навиків з правових питань, як це визначено відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, місце і час слухання повідомлені належним чином. Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Савченко О.В. до апеляційного суду подано клопотання про слухання справи у їх відсутність.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що представництво інтересів відповідача ОСОБА_2 здійснював адвокат Савченко О.В. на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВО № 1070021 від 05.02.2024, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 01.02.2024 (т. 1 а.с. 69).

В ході розгляду справи 31.12.2024 адвокатом Савченко О.В. в інтересах ОСОБА_2 подано заяву, якою повідомлено суд, що до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду буде надано докази понесення останнім судових витрат, пов`язаних із розглядом справи.

10 січня 2025 року після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті ОСОБА_2 через свого представника Савченко О.В. подав до суду заяву про стягнення судових витрат, в якому просив суд стягнути з позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 38000 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу до заяви надав договір про надання правничої допомоги від 01.02.2024, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 09.01.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних виконавцем, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 10.01.2025 та ордер на надання правничої допомоги (т. 2 а.с. 1-8).

Згідно з договором про надання правничої допомоги від 01.02.2024, укладеного між адвокатом Савченко О.В. та ОСОБА_2 , адвокат зобов`язався надати замовнику послуги щодо надання консультацій з питань, що виникають в рамках орендних правовідносин; вивчення документів, наданих замовником, та пошук актуальної судової практики, пов`язаної з пред`явленням до замовника позовної заяви про визнання недійсними договорів найми (оренди) та скасування рішень про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок; формування правової позиції за наслідками вивчення наданих замовником документів; складання текстів та формування процесуальних документів, пов`язаних з представленням інтересів замовника в рамках справи № 671/234/24 та подання їх до суду (т. 2 а.с. 4).

Договором передбачено, що вартість послуг виконавця за цим договором становить 38000 грн, які замовник сплачує на користь виконавця протягом 5 днів з моменту набрання рішенням у справі законної сили (п. 3.1).

Згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 09.01.2025, ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 наступні послуги: надання консультацій з питань, що пов`язані із деліктними зобов`язаннями, вивчення документів, наданих замовником (1 година, 1000 грн); пошук актуальної судової практики, пов`язаної з пред`явленням до замовника позовної заяви про визнання недійсними договорів найми (оренди) та скасування рішень про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок (3 год, 3000 грн); формування правової позиції за наслідками вивчення наданих замовником документів ( 2 год, 6000 грн); складання текстів та формування процесуальних документів, пов`язаних з представленням інтересів замовника в рамках справи № 671/234/24 та подання їх до суду (14 год, 28000 грн) (т. 2 а.с. 5).

Позивач в суді першої інстанції скористався правом на подачу заперечення проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому вказано, що відповідачем не було надано з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс або очікує понести в зв`язку з розглядом справи, у строки, визначені законом. Крім того, витрати у заявленій відповідачем сумі не є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг. Крім того, вказував, що послуги, які надані адвокатом відповідачу відповідно до договору відносяться до інших видів правової допомоги та не підлягають стягненню.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з відмови у задоволенні позову, заперечень сторони позивача та з того, що витрати на правничу допомогу в сумі 20000 грн є реальними та підтверджуються матеріалами справи.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За змістом пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

На підставі частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем надано суду визначені ЦПК України документи щодо обсягу наданих йому адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, врахувавши заперечення сторони позивача, визначив розмір витрат у сумі 20000 грн, а тому обґрунтовано поклав відшкодування понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу на позивача, адже цей розмір доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неподання відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат з першою заявою по суті справи з таких міркувань.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 725/42/21-ц.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині другій статті 134 ЦПК України, містяться у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 922/1897/18, від 24.12.2019 у справі № 909/359/19, від 13.02.2020 у справі № 911/2686/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16223/18, від 21.05.2020 у справі № 922/2167/19, від 10.12.2020 року у справі № 922/3812/19.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи.

Додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Лан» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: Р.С. Гринчук

О.І. Талалай