Справа №351/874/25
Номер провадження №2/351/702/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

за участі секретаря - Бабшинської К.С.,

представника позивача - Репало О.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом адвоката Репало Олексія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа- ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Репало О.О. звернувся в суд в інтресах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був чоловіком позивачки ОСОБА_1 та батьком третьої особи ОСОБА_4 .

На момент смерті ОСОБА_5 , позивачка та третя особа були зареєстровані та постійно проживали разом з ним за однією адресою в АДРЕСА_1 та є єдиними спадкоємцями за законом.

16.12.2024р. позивачка та третя особа звернулися до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом, однак отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у свідоцтві про право власності на нежитлову будівлю № НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зазначено вид права власності: приватна спільна сумісна.

Державний нотаріус мотивував своє рішення тим, що свідоцтво про право на спадщину на частку майна, що знаходиться у спільній сумісній власності може бути посвідчено лише при визначенні розміру належної померлому частки.

Просив визначити частку, що належала ОСОБА_5 , на праві спільної сумісної власності, а саме: в розмірі 1/3 частини спільної часткової власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 154,5 кв.м.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності, проти позову не заперечили.

Третя особа ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав повністю, просив його задоволити.

Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши та перевіривши зібрані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 21.09.1996 р. зареєстровано шлюб.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Відповідно до довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 16.12.2024р. після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями за законом до всього майна є його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 .. Заяв від інших спадкоємців не надходило.

Згідно постанови Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 16.12.2024р. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка та батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на частку нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що не визначено розмір належної померлому частки.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 438915211 від 11.08.2025р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить нежитлова будівля (столярний цех) загальною площею 154,5 кв.м..

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним ( частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватно власності» від 22.12.1995 року № 20 розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

При визначенні розміру часток у майні, суд виходить із положень ст. 370 ЦК України, вважаючи, що розмір часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У відповідності дост.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності припиняється.

Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки між позивачем і відповідачем припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 200, 259, 282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визначити частку, що належала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної сумісної власності, а саме в розмірі 1/3 частини спільної часткової власності нежитлової будівлі (столярного цеху) загальною площею 154,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Ігор СЕГІН