Справа № 346/2301/25
Провадження № 2/346/1550/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 р.м.Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Калинюка О. П.

з участю секретаря Насадик В.В.,

представника позивача адвоката Марціновської Д. М.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Паламарчук О. А.,

третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Паламарчук Олени Анатоліївни про закриття провадження у справі щодо однієї з позовних вимог цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі Коломийська міська рада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання прав власності на (одну другу) частку автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2025 року вказана представник відповідача ОСОБА_1 подала через підсистему «Електронний Суд» заяву, в якій просить закрити провадження у даній справі щодо однієї з позовних вимог на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В обґрунтування даної заяви вказано, що однією з позовних вимог є визнання за позивачем права власності на автомобіль марки «Audi Q7», 2008 року випуску, номер кузова: " НОМЕР_1 ", державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

Однак, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.01.2025 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Коломийської міської ради про визнання права власності на вказаний автомобіль, а також в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Коломийської міської ради про визнання права власності на зазначений автомобіль.

Тому вказана представник відповідача Дяківа В.І. вважає, що зазначеним судом апеляційної інстанції винесено постанову, якою вирішено по суті позовну вимогу про визнання права власності на зазначений автомобіль з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала вказану заяву з викладених у ній підстав та просить задовольнити цю заяву.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти задоволення даної заяви та вказала, що обставини, встановлені вищевказаною постановою Івано-Франківського апеляційного суду, стали саме передумовою для заявлення позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2641/2015/523 від 11.12.2015 року, оскільки в обґрунтування відсутності правових підстав для визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції зазначено про той факт, що зазначений договір купівлі- не визнано недійсним, його недійсність прямо не встановлена законом, а тому він залишається чинним. Таким чином, розглядуваний спір в межах даної цивільної справи не є тотожним тому спору, який розглядався в межах цивільної справи № 346/1773/21, в якій зазначеним судом апеляційної інстанції винесено згадану постанову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала представника позивача.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, 04.06.2025 року надійшла її заява від 30.05.2025 року, в якій вона визнала позов та просила розглянути справу без її участі (а. с. 104).

Представник відповідача, Коломийської міської ради Зоряна Михалушко в підготовче засідання не з`явилася, 03.06.2025 року подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства України (а. с. 101, 102).

Суд, дослідивши заяву в сукупності з матеріалами справи та заслухавши вказаних учасників справи (їх представників), дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що в постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 28.01.2025 року, винесеній у справі №346/1773/21, викладено такий висновок:

" ОСОБА_3 , звертаючись з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 (одну другу) частку вищевказаного автомобіля в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 (який був батьком ОСОБА_3 ) вказував на те, що спірний автомобіль було придбано останнім у 2013 році та в подальшому незаконно відчужено. Незаконність відчуження, на думку позивача, підтверджується результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадження №0000244, відповідно до яких встановлено підроблення довіреності, на підставі якої був укладений договір купівлі-продажу автомобіля та здійснена його перереєстрація на ОСОБА_1 с . І. У зв`язку з цим 12.03.2021 року територіальним сервісним центром відновлено реєстрацію за ОСОБА_5 . Однак, аналізуючи вказані доводи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що нормами цивільного законодавства передбачено презумпцію правомірності правочину. Так, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір купівлі-продажу транспортного засобу №2641/2015/523 від 11.12.2015 року, укладений між ОСОБА_6 , від імені якої діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , судом у встановленому законом порядку недійсним не визнавався та його недійсність прямо не встановлена законом, а тому він залишається чинним. Відповідні вимоги ОСОБА_3 не заявляв. Водночас, відновлення реєстрації спірного транспортного засобу за ОСОБА_5 не скасовує правомірність зазначеного договору. Крім того, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а реєстрацію за ним відновлено після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Враховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши, що доказів на підтвердження факту належності спадкодавцеві на час його смерті вищевказаного автомобіля позивач не надав, а до спадкоємців можуть переходити лише ті права, які належали спадкодавцеві на час смерті, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині, оскільки така вимога є передчасною" (а. с. 225-230).

Вказана постанова набрала законної сили 28.01.2025 року.

Пунктом 3 ч.1 ст.255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25.07.2002 року в справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також у рішенні від 28.10.1999 року, ухваленому в справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії», зазначив, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У постанові від 12.06.2019 року, винесеній у справі № 320/9224/17, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що згідно з п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тобто, згідно із вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Таким чином, у вищевказаній постанові зазначеного суду апеляційної інстанції зауважено, що вказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2641/2015/523 від 11.12.2015 року судом у встановленому законом порядку недійсним не визнавався та його недійсність прямо не встановлена законом, а тому цей договір є чинним. Відповідні вимоги сторона позивача у тій справі не заявляла.

В межах даної цивільної справи №346/2301/25 позивачем заявлено дві позовні вимоги: про визнання вищевказаного договору недійсним та про визнання в порядку спадкування за позивачем права власності на відповідну частку згаданого автомобіля.

Отже, суд дійшов висновку, що вищевказана постанова суду апеляційної інстанції від 28.01.2025 року не виключає провадження в даній справі №346/2301/25, де однією з позовних вимог є визнання вище згаданого договору недійсним, а, навпаки, висновки, наведені в цій постанові, зумовили звернення позивача з даним позовом, в якому і заявлено позовну вимогу про визнання вказаного договору купівлі-продажу спірного автомобіля недійсним як необхідну умову для визнання за позивачем права власності на частку даного автомобіля.

Таким чином, вимога про визнання за позивачем права власності на частку даного автомобіля заялена у даній справі №346/2301/25 саме з підстав оспорювання вказаного договору купівлі-продажу цього майна, а тому не бути тотожною підставам, з яких заявлено позовну вимогу про визнання права вланості на вказане майно у справі №346/1773/21. Крім того, у вказаних справах відрізняється суб`єктний склад учасників. А тому в задоволенні вказаної заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 43,49,255,259,260,352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Паламарчук Олени Анатоліївни про закриття на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження щодо позовної вимоги про визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 права власності на 1/2 (одну другу) частку автомобіля марки «Audi Q7», 2008 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номерний знак « НОМЕР_2 », у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Коломийської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного автомобіля та визнання права власності на (одну другу) частку даного автомобіля, відмовити у зв`язку з безпідставністю вимог цієї заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного судупротягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Повний текст ухвали складено 01.10.2025 року.

Суддя: Калинюк О. П.