ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6792/25 Справа № 213/49/25 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Кононенко Микола Миколайович на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року, ухвалене суддею Поповим В.В. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 28 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

У січні 2025 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (надалі Позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позову зазначив, що Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» надає послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії населенню (споживачам).

Відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг, які надає позивач, але оплату за надані послуги в повному обсязі не здійснює.

Сума заборгованості з постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2024 року складає 50 087,43 грн, сума заборгованості по платі за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 жовтня 2024 року становить 588,76 грн.

Внаслідок порушення відповідачем вимог чинного законодавства, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат 5 654,75 грн, 3% річних 1 748,28 грн та пені 1 054,94 грн.

Оскільки відповідач неналежно виконує свої зобов`язання щодо здійснення оплати за них, має заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та по платі за абонентське обслуговування,що є підставою для стягнення з неї боргу у повному обсязі з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені. Крім того, позивач просив стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволені повністю.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2024 року у розмірі 50 087,43 грн, суму заборгованості по платі за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 жовтня 2024 року у розмірі 588,76 грн, інфляційні втрати 5 654,75 грн, 3% річних 1 748,28 грн та пеню 1 054,94 грн, а всього стягнуто 59 134 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто тридцять чотири) грн 16 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, яке не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення,яким у повному обсязі відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» та стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Представник відповідача зазначає, що розгляд справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без належного повідомлення Відповідача про відкриття провадження і зміст позовних вимог, що є грубим порушенням права Відповідача на участь у справі, подання заперечень, доказів і реалізацію права на захист. Суд порушив принцип змагальності сторін і рівності їх прав. Заявник не отримувала ані копії позовної заяви, ані ухвали про відкриття провадження, що позбавило її можливості захистити свої права. Крім того, суд не встановив факт належності Апелянта до кола осіб, зобов`язаних перед Позивачем у спірному правовідношенні, що свідчить про відсутність повного і об`єктивного розгляду справи.

Представник відповідача вказує на те, що 21.12.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (продавці) і ОСОБА_4 (законний представник малолітніх дітей) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Продавці передали право власності, а покупці прийняли його у частках кожен. Відповідно до ст.182 ЦК України, покупці повинні були зареєструвати право власності. З часу укладення договору ОСОБА_1 не є власником і не зареєстрована за цією адресою. Отже, вона не є користувачем послуг Позивача і не може бути належним відповідачем у даній справі. Крім того Позивач вже звертався до суду з аналогічними позовними вимогами за попередні періоди, проте у задоволенні позовних вимог йому було відмовлено у справі №213/3833/20. Таким чином Позивач знав про те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі.

Окрім того, представник ОСОБА_2 вказує на те, що апелянт очікує понести витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн, з яких: юридична консультація 1000 грн; ознайомлення з матеріалами справи та формування правової позиції 4000 грн; складання та подання апеляційної скарги 5000 грн; участь адвоката у судових засіданнях 5000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, представник позивача ОСОБА_5 вважає рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2025 законним, обґрунтованим, ухваленим із дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і таким, що не підлягає скасуванню.

Представник позивача звертає увагу на те, що станом на момент подачі позовної заяви, в тому числі і відзиву на апеляційну скаргу, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є співвласником квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Інших змін у праві власності не встановлено (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно додається).

Представник позивача зазначає, що, посилання Відповідача на Договір не спростовує його юридичного статусу власника, а тому всі зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг покладаються на ОСОБА_1 , як на особу яка є власником відповідного об`єкту нерухомості.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги відповідача,відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності надає послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії населенню (споживачам), яке зобов`язано здійснювати оплату за отриману послугу, відповідно до встановлених тарифів.

Відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг, які надає позивач, але оплату за надані послуги в повному обсязі не здійснює.

Сума заборгованості з постачання теплової енергії за період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2024 року складає 50 087,43 грн, сума заборгованості по платі за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 жовтня 2024 року становить 588,76 грн.

Внаслідок порушення відповідачем вимог чинного законодавства, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат 5 654,75 грн, 3% річних 1 748,28 грн та пені 1 054,94 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено, що відповідач не виконує належним чином покладені на неї законом обов`язки з утримання житла, оплату за надані житлово-комунальні послуги здійснює не в повному обсязі, своїми неправомірними діями завдає позивачеві збитків, тому право позивача є порушеним і підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості, плати за абонентське обслуговування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами представника відповідача ОСОБА_2 , викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Так, стороною відповідача на підтвердження заперечень проти заявлених до ОСОБА_1 позовних вимог до апеляційної скарги додано копію Договіру купівлі-продажу квартири від 21.12.2012 року, відповідно якому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як продавці та ОСОБА_4 , що діє від імені своєї малолітньої дочки ОСОБА_6 та від імені свого малолітнього сина ОСОБА_7 , як Покупець, уклали цей договір про те, що Продавці передають майно у власність Покупцю, а Покупці, в особі законного представника, приймають майно по частці кожний і сплачують за нього обговорену грошову суму. Предметом цього договору є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 . Зазначений Договорі купівлі-продажу квартири посвідчений Тімошиною О.В. державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори та підписано сторонами та зареєстровано в реєстрі за №24944 (а.с.52-55).

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст. 334 майна ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Відповідно до Постанова Великої Палати ВС від 22.06.2021 у справі №334/3161/17: «державна реєстрація правочину завершує перехід права власності (право власності на об`єкт припиняється у продавця і, відповідно, виникає в покупця)».

Відповідно до Постанова Великої Палати ВС від 24.04.2019 у справі №910/11394/17: «Факт укладення договору сам по собі не підтверджує виникнення права власності у набувача, якщо він не здійснив державну реєстрацію права відповідно до закону, який діяв на той час».

Отже, особа, яка до 01.01.2013 придбала нерухоме майно за договором купівлі продажу, державну реєстрацію якого було здійснено належним чином, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу.

Як встановлено судом, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент подачі позовної заяви та на час розгляду справи в судах першої і апеляційної інстанцій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_1 є співвласником квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Інших змін у праві власності не встановлено.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2189-VIII).

Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 42 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

Нормою ч.5 ст.13 вказаного Закону передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, як власник житла, якому позивачем надаються послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, належним чином не виконує покладені на неї законом обов`язки з утримання житла, оплату за надані житлово-комунальні послуги здійснює не в повному обсязі, своїми неправомірними діями завдає позивачеві збитків, дійшов вірного й обґрунтованого висновку, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, плати за абонентське обслуговування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не є власником квартири за якою рахується борг, оскільки вона продала квартиру у грудні 2012 року ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах своїх двох малолітніх дітей, що зокрема підтверджено Договором купівлі-продажу квартири, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на встановлені обставини справи, а саме, що відповідач по теперішній час є власницею квартири, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно, тому всі зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг покладаються на ОСОБА_1 , як на особу яка є власником відповідного об`єкту нерухомості.

Особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 по теперішній час є власником квартири, покупець ОСОБА_4 належним чином не здійснила державну реєстрацію придбаної квартири, у зв`язку з чим так і не стала власницею придбаного нею нерухомого майна, а відтак відповідач як власник житла повинна сплатити позивачу заборгованість за надану комунальну послугу, інфляційні втрати, 3% річних та пеню, що в свою чергу не позбавляє права відповідача на звернення до суду з позовом до осіб, які мешкають у квартирі та відповідно є споживачами комунальних послуг про відшкодування матеріальної шкоди.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Кононенко Микола Миколайович залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення виготовлено 30 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді: