Провадження № 2/357/5814/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Ільницька І. П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

12 серпня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 01.09.2025) звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 5326819 від 07.09.2019 в розмірі 31000,00 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу 8000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №5326819, відповідно до умов якого Відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 10000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений Договором.

Згідно п. 7.1. кредитного договору цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатком №1), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків та комісії у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 31000 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 10000 грн.; заборгованість за процентами 15000 грн.; заборгованість за комісією 1000 грн. заборгованість за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання 5000 грн.

13.12.2019 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги №43-МЛ (договір додається). Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №5326819 від 07.09.2019 року.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 вересня 2025 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою судді від 02 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 30 вересня 2025 року. Витребувано в Банка-емітента АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію и належить банківська карта з прихованим номером № НОМЕР_1 ОСОБА_1 ; чи була успішною транзакція, здійснена 07.09.2019, на банківську картку № НОМЕР_1 в сумі 10000 грн; якщо так, то: чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_1 ; чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № НОМЕР_1 .

10 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Мартинюк Марії Русланівни надійшов відзив, в якому просила позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 6600,00 грн, з яких 6600,00 грн заборгованість за тілом кредиту, в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Розгляд справи проводити без участі відповідача та її представника. Відзив обґрунтовано тим, що позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості: за Кредитним договором № 5326819 від 07.09.2019 року в розмірі 31 000 (тридцять одна тисяча) гривень 00 копійок, з яких: 10 000 грн- заборгованість за тілом кредиту; 15 000 грн - заборгованість за процентами; 1 000 грн - заборгованість за комісією; 5 000 грн - заборгованість за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання. Проте, я не погоджуюсь із такими розрахунками: Щодо Кредитного договору № 5326819 від 07.09.2019 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» Позивач вказує розрахунок грошової вимоги до Відповідача у сумі 31 000 гривень 00 копійок, з яких: 10 000 гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 15 000 гривень 00 копійок - заборгованість за процентами; 1 000 гривень 00 копійок - заборгованість за комісією; 5 000 гривень 00 копійок - заборгованість за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.

Строк кредитування за Кредитним договором № 5326819 від 07.09.2019 року був погоджений та становив 5 днів. Доказів того, що Відповідач ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення суми кредиту у порядку, передбаченому кредитними договорами, матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування, як це передбачено договором. За Кредитним договором № 5326819 від 07.09.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» надало Відповідачу кредит в розмірі 10 000,00 грн. Кредит надано строком на 5 днів, тобто до 12.09.2019 року. За користування кредитом Клієнт сплачує 2,00 % на добу. Тип процентної ставки фіксований. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 5326819 від 07.09.2019 року за відсотками 15 000 гривень 00 копійок. Згідно кредитного договору строк його дії 5 днів, тому сума нарахованих процентів, має бути нарахована наступним чином 10 000,00 грн. тіло кредиту х 2,00 % х 5 днів = 1000,00 грн. Тобто, з 12.09.2019 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором. Заяви щодо продовження дії договору після 13.09.2019 року Відповідачем не подавалося.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що була долучена Позивачем до позовної заяви, Відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості по відсоткам в загальному 2 400,00 гривень.

З урахуванням умов кредитного договору, грошові кошти, які зараховані на погашення заборгованості за відсотками в сумі 1 400,00 гривень (2 400,00 (сума, що була сплачена в рахунок погашення заборгованості за відсотками) 1 000,00 гривень (законна сума нарахованих відсотків), підлягають зарахуванню в наступному порядку: за основною сумою заборгованості за кредитом в сумі 1 400,00 грн (10 000,00 (розмір заборгованості за тілом кредиту) - 1 400,00 грн= 8 600,00 грн.

Відповідач повністю не погоджується із вимогою стягнення заборгованості за комісійну винагороду, оскільки: Згідно графіку платежів та послуг споживчого кредиту встановлена разова комісійна винагорода у розмірі 1 000,00 гривень. Положення щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1000,00 гривень є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимоги в частині стягнення 1000,00 гривень заборгованості за комісією не підлягають задоволенню. Також, звертаю увагу суду на те, що згідно з розрахунком заборгованості Відповідачем було в загальному сплачено 2 000,00 гривень в рахунок комісії. З врахуванням наведеного вищу, нарахування комісії в розмірі 2 000,00 гривень також є незаконною. З огляду на викладене вище необхідно також зазначити, що оскільки положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту, а також здійсненні первісним кредитором нарахування комісії за пролонгацію є нікчемними, кошти, які були зараховані позивачем на погашення нарахованої комісії в сумі 2 000,00 грн, підлягають зарахуванню на погашення грошових зобов`язань в порядку, визначеному ст. 534 ЦК України.

Отже, з урахуванням умов кредитного договору, грошові кошти, які зараховані на погашення заборгованості за комісією в сумі 2 000,00 гривень, підлягають зарахуванню в наступному порядку: за основною сумою заборгованості за кредитом в сумі 2 000,00 грн (8600,00 грн (розмір залишку заборгованості за тілом кредиту) - 2 000,00 грн = 6 600,00 грн).

Крім того, Позивач просить суд стягнути з Відповідача 5 000 гривень 00 копійок заборгованості за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання (правилами надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» в редакції від 17.07.2019 року такі нарахування визначено саме неустойкою). Відповідач повністю не погоджується із вимогою про стягнення заборгованості за неустойкою, оскільки: Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120 внесено зміни до ЦК України, а також до Закону України «Про споживче кредитування» № 1734. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вказали, що розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, підлягають зменшенню з 8 000,00 до 2 564,32 гривень. Зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не місять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа не є складною, враховуючи усталену практику, заявник вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється спів мірним, обґрунтованим та пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а також є неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у аналогічних справах, а тому на нашу думку, є підстави для зменшення відшкодування витрат на правничу допомогу.

З огляду на вищевикладене є підстави лише для часткового задоволення вимог Позивача в питанні стягнення відсотків за користування кредитом, а саме: За Кредитним договором № 5326819 від 07.09.2019 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідачем, в розмірі 6 600 (шість тисяч шістсот) гривень 00 копійок, з яких: 6 600 (шість тисяч шістсот) гривень 00 копійок заборгованість за тілом кредиту. Всього: 6 600 (шість тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

15 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив від представника позивача ОСОБА_2 , яка обґрунтована тим, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вважає аргументи наведені у відзиві на позовну заяву безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором.

Пунктом 1.4 Договору визначено, що терміном повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом є 12.09.2019 року. Водночас, п. 2.3 Договору передбачає його пролонгацію як на пільгових, так і стандартних умовах. Пункт 2.3.1.1 передбачає прононгацію на пільгових умовах, зокрема, Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит , сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 (у даному випадку 12.09.2019), а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.09.2025 4 умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування, визначеного згідно з п. 1.3 та п. 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 договору (п. 2.4.2 цього Договору). Тобто, в даному випадку, кожен день пролонгації є новою датою повернення кредиту. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. У зв`язку із продовження користування відповідачем кредитними коштами, у періоди з 12.09.2019 року по 23.03.2021 року, строк кредитування продовжився на підставі п. 2.3.1. Договору. Також відповідно до відомості про щоденні нарахування, яка була додана до позовної заяви відображені і платежі щодо сплати Відповідачкою боргових зобов`язань, в тому числі і сплата платежі, яке передбачають пролонгацію. Часткова сплата Відповідачкою та внесення платежів за кредитним договором № 5326819 є підставами для зарахування їх як факт визнання боргу та погодження умов кредитування. Платежів, які були вже внесені недостатньо для повного погашення боргу, а тому ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» як правонаступник кредитора звернувся до суду із вимогою про відновлення порушеного права.

На думку Позивача, витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу є розумними та доведеними, а доводи апеляційної скарги Відповідача не є обгрунтовані. Витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн не є завищеними, оскільки відповідають ринковій вартості юридичних послуг та є обґрунтованими з урахуванням складності справи, часу, витраченого представником Товариства, та необхідності дотримання всіх процесуальних вимог.. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. З іншими аргументами Відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» не погоджується та вважає, що докази додані до матеріалів справи є достатніми для вирішення справи по суті.

16.09.2025 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача, в якому вказала, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Строк виконання зобов`язання не може змінюватися на підставі ст. 212 ЦК України, як про зазначено в п. 2.3.1 кредитних договорів, адже відкладальною обставиною обумовлюється настання або зміна прав та обов`язків, а не строк їх виконання.

19.09.2025 від АТ КБ «Приват Банк» надійшла витребувана судом інформація.

Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

07.09.2019 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 5326819, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума кредиту становить 10000,00 грн (п. 1.2) Кредит надається строком на 5 днів з 07.09.2019. Згідно п. 1.4 Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 12.09.2019.

Згідно п. 1.5 Договору сукупна вартість кредиту складає 2000,00 грн. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі.

Згідно п. 1.5.1 договору Комісія за надання кредиту: 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Відповідно до п. 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом 1000,00 грн , які нараховуються за ставкою 2,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен ень строку користування кредитом.

Згідно п. 1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом . Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього Договору.

Згідно п. 2.2.3 проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена н. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути припинено Товариством в односторонньому порядку.

Згідно п. 2.3.1 позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження троку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту т проценти нараховані згідно п. 1.5.2 Договору за період на який здійснюється продовження строку кредитування, але не більше суми фактично нарахованих процентів за Договором на дату здійснення пролонгацію. Уразі, якщо на дату пролонгації кредиту за кредитним договором існує нарахована пеня, для продовження строку кредиту позичальник має також сплатити пеню в повному розмірі. Можливі строки продовження та ставки комісії за продовження кредиту: 3 дні 4,00% від поточного залишку кредиту; 7 днів 7,00% від поточного залишку кредиту; 15 днів 13,00% від поточного залишку кредиту.

Відповідно до п. 2.3.2 волевиявлення позичальника продовжити строк користування/ повернення кредиту та укладення угоди про це згідно п. 6.14 Правил підтверджується здійсненням ним відповідно платежу у спосіб визначений п. 2.5 Договору.

Згідно п. 6.10, 6.11 Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» Позичальник має право на власний вибір здійснити часткове погашення заборгованості або продовжити строк користування/повернення кредиту (пролонгація), на таких самих умовах на певну кількість днів, якщо пропозиція Товариства про продовження строку користування/повернення кредиту доступна на сайті Товариства або в програмно-технічних комплексах самообслуговування учасників платіжних систем з якими Товариство уклало відповідні угоди. Товариство розміщує пропозицію про можливість продовження строку користування/повернення кредиту виходячи з положень внутрішніх документів та клієнтської історії Позичальника в Товаристві. Відсутність пропозиції Товариства означає неможливість продовження строку користування/повернення кредиту для Позичальника. Для продовження строку користування/повернення кредиту Позичальник має сплатити комісію за продовження строку користування/повернення кредиту та проценти за ставкою, визначеною Кредитним договором, за період на який здійснюється продовження строку кредитування, але не більше суми фактично нарахованих за Договором процентів на дату здійснення пролонгації. У разі, якщо на дату продовження строку користування/повернення кредиту за Кредитним договором існують нарахована пеня, для продовження кредиту Позичальник має також сплатити нараховану пеню у повному розмірі.

Згідно п. 6.14 Правил якщо Позичальник після обрання на сайті Товариства та/або у програмно-технічному комплексі самообслуговування відповідного варіанту (пропозиції) серед доступних здійснить на користь Товариства платіж у сумі визначеній пропозицією та розрахованій відповідно до п.6.11 Правил, ця дія Позичальника є прийняттям пропозиції Товариства (акцептом) про укладення угоди про внесення змін до кредитного договору щодо продовження строку повернення кредиту на кількість днів визначену у пропозиції та безумовно засвідчує бажання та волевиявлення Позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту. З моменту прийняття пропозиції (здійснення платежу) угода про внесення змін до кредитного договору щодо продовження строку повернення кредиту є укладеною, змінює строк користування/повернення кредиту та дату повернення кредиту, і не вимагає від сторін будь-яких додаткових дій/заходів для підтвердження цих змін.

Відповідно до п. 6.15 Правил при сплаті через сайт або через програмно-технічні комплекси самообслуговування учасників платіжних систем з якими Товариством укладені відповідні угоди про прийом платежів, розрахунок суми платежу та всі необхідні реквізити платежу додаються автоматично. При сплаті у інший спосіб при оформленні платіжних документів для переказу коштів, що засвідчуватиме волевиявлення Позичальника про продовження строку користування/повернення кредиту та прийняття пропозиції про укладення угоди Позичальник у графі «призначення платежу» вказує: «продовження кредиту на N днів», номер кредитного договору, прізвище, ім?я, по-батькові, ідентифікаційний номер.

Згідно п. 6.16 Правил після продовження строку користування/повернення кредиту Позичальник уповноважує Товариство відкоригувати (оновити) Графік розрахунків в частині визначення залишку суми кредиту, комісії, процентів за користування кредитом та Терміну платежу. Форма/вид оновленого графіку розрахунків, що доступний Позичальнику в особистому кабінеті, може візуально відрізнятись від того, що наведений у Додатку № 1 до індивідуальної частини кредитного договору із збереженням всіх реквізитів, що у ньому наведені.

07 вересня 2019 року ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000,00 грн згідно договору №5326819, що підтверджується платіжним дорученням № 1135216 від 07.09.2019.

13.12.2019 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог № 43-МЛ.

Згідно вказаного договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5326819 від 07.09.2019.

Згідно витягу з реєстру боржників до Договору № 43-МЛ від 13.12.2019 про відступлення прав вимоги має загальну суму заборгованості у розмірі 31000 грн, в тому числі а саме: заборгованість за тілом кредиту 10000 грн.; заборгованість за процентами 15000 грн.; заборгованість за комісією 1000 грн. заборгованість за неустойкою та/або процентами за порушення грошового зобов`язання 5000 грн.

Вказані обставини справи підтверджуються матеріалами справи, що містяться в електронній формі.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості Z60527 та наданням персональних даних відповідача.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, ним до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не зверталась, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.

Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і вона мала можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надала.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

Відповідач не заперечила щодо укладення нею кредитного договору № 5326819 від 07.09.2019 та отримання кредиту в розмірі 10000,00 грн. Разом з тим, відповідач заперечила щодо розміру заборгованості, яку просить стягнути позивач, вказавши, що позикодавець неправомірно нарахував відсотки поза межами строку кредитування, встановленого в п. 1.3 Договору. Представник позивача заперечуючи проти доводів відповідача вказав, що п. 2.3 Договору передбачає його пролонгацію як на пільгових, так і стандартних умовах. Пункт 2.3.1.1 передбачає прононгацію на пільгових умовах, зокрема, Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Суд при вирішенні справи користується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не скористався.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Так пунктами 6.11, 6.12, 6.14 Правил передбачено, що позичальник може продовжити строк користування кредитом, сплативши комісію за продовження строку користування/повернення кредиту та проценти за ставкою визначеною кредитним договором, за період на який здійснюється продовження строку кредитування, але не більше суми фактично нарахованих процентів за договором процентів на дату здійснення пролонгації. Згідно п. 6.15 Правил при сплаті через сайт або через програмно-технічні комплекси самообслуговування учасників платіжних систем з якими Товариством укладені відповідні угоди про прийом платежів, розрахунок суми платежу та всі необхідні реквізити платежу додаються автоматично. При сплаті у інший спосіб при оформленні платіжних документів для переказу коштів, що засвідчуватиме волевиявлення Позичальника про продовження строку користування/повернення кредиту та прийняття пропозиції про укладення угоди Позичальник у графі «призначення платежу» вказує: «продовження кредиту HaN днів», номер кредитного договору, прізвище, ім`я, по-батькові, ідентифікаційний номер.

Крім того згідно п. 6.16 Правил після продовження строку користування/повернення кредиту позичальник уповноважує Товариство відкоригувати (оновити) Графік розрахунків в частині визначення залишку суми кредиту, комісії, процентів за користування кредитом та Терміну платежу.

Суд перевірив відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 5326819 та встановив, що 12.09.2019 в останній день строку, встановленого в п. 1.3 Договору відповідач сплатила проценти по кредиту 1000,00 грн та сплатила комісію за управління та обслуговування кредиту 700,00 грн, тим самим вчинила всі дії, передбачені п. 2.3.1 Договором та розділом 6 Правил для продовження строку користування кредитом на 7 днів. Тому позивач ТОВ «Мілоан» правомірно продовжило нараховувати проценти за користування кредитом протягом наступних 7 днів, тобто до 19.09.2019. В останній день вказаного строку 19.09.2019 відповідач ОСОБА_1 сплатила проценти нараховані за вказаний період в сумі 1400,00 грн (двома платежами по 700 грн) та сплатила комісію за управління та обслуговування кредиту в розмірі 1300,00 грн, тим самим продовживши строк користування кредитними коштами ще на 15 днів, тобто до 04.10.2019. Таким чином позикодавець правомірно продовжував нараховувати проценти за договором протягом наступних 15 днів, тобто до 04.10.2019. Позичальник ОСОБА_1 більше не вчиняла дій для продовження строку користування кредитними коштами. В період з 05.10.2019 по 03.12.2019 проценти нараховані ТОВ «Мілоан» суд вважає такими, що нараховані поза межами строку кредитування, та не підлягають стягненню.

Отже, розмір процентів за договором № 5326819 від 07.09.2019 становить 3000,00 грн (з розрахунку 10000(тіло кредиту) х 15 (строк кредитування) х 2,0%) .

Крім того, відповідач заперечував проти комісії, передбаченої пунктом 1.5.1 Договору, вказавши, що положення щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1000,00 гривень є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимоги в частині стягнення 1000,00 гривень заборгованості за комісією не підлягають задоволенню.

Згідно з розрахунком заборгованості Відповідачем було в загальному сплачено 2 000,00 гривень в рахунок комісії. З врахуванням наведеного вищу, нарахування комісії в розмірі 2 000,00 гривень також є незаконною.

Щодо заперечень відповідача про нарахування комісії суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит - банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Пунктом 1.5.1 Договору № 5326819 від 07.09.2019 встановлено комісію за надання кредиту в розмірі 1000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Також ця сума включена до загальної вартості кредиту згідно додатку № 1 до договору про споживчий кредит № 5326819, відповідач була ознайомлена з умовами договору та прийняв їх у повному обсязі. Отже, в суду відсутні підстави вважати, що комісія в розмірі 1000,00 грн нарахована незаконно та умова договору про її стягнення є нікчемною.

Відповідач на підтвердження своїх доводів посилався Постанову Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19, де суд визначив, що обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, однак суд вважає, що умови кредитного договору в справі № 496/3134/19 є не релевантними відносно умов кредитного договору № 5326819 від 07.09.2019, оскільки в даному випадку кредитним договором встановлено разову комісію за надання кредиту, а не щомісячну.

Таким, чином суд вважає, що положення п. 1.5.1 договору про встановлення разової комісії за надання кредиту не можуть бути визнані нікчемними.

Відповідач заперечуючи про розмір заборгованості посилалась на положення статті 534 ЦК України щодо черговості погашення погашає вимоги кредитора.

Згідно положень статті 534 ЦК України в разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Разом з тим, п. 6.7 Правил надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» встановлено, що Кошти сплачені Позичальником у погашення Заборгованості по кредиту спрямовуються на погашення Заборгованості у такій послідовності: нараховані прострочені проценти; нарахована прострочена комісія за надання кредиту; прострочена заборгованість за кредитом; нараховані проценти по кредиту; нарахована комісія/винагорода; заборгованість за кредитом; нарахована неустойка. Заборгованість кожної наступної черги погашається після повного погашення заборгованості попередньої черги. Після прийняття Товариством часткового виконання/погашення Заборгованості Графік розрахунків коригується (оновлюється), в частині визначення залишку суми кредиту, комісії, процентів за користування кредитом та може (необов`язково) передбачати розмір нарахованої неустойки.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 534 ЦКУ черговість зарахування на погашення вимог кредитора за кредитним договором № 5326819 визначається п. 6.7 Правил надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», які є невід`ємною частиною договору.

Таким чином, черговість зарахування платежів була проведена правильно, а підстав для проведення перерахунку платежів для погашення тіла кредиту суд не вбачає.

Крім того, відповідач заперечила проти стягнення пені, посилаючись на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120 внесено зміни до ЦК України, а також до Закону України «Про споживче кредитування» № 1734. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Відтак, громадяни не несуть відповідальність перед фінансовою (кредитною) установою, якщо прострочать зобов`язання за кредитом:- у випадку прострочення зобов`язань за кредитом не буде нараховано штрафні санкції, зокрема штраф, пеня та інші платежі, які вказані у кредитному договорі; кредитор не має права підіймати процентну ставку за користування кредитом у випадку невиконання зобов`язань. За винятком, коли договір передбачає встановлення змінюваної процентної ставки;- всі штрафи, пені та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані з 24.02.2022 року за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, підлягають списанню.

Згідно п. 4.1 Договору в разі прострочення Позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п.1.4 цього Договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2.00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного Позичальником за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.

Суд відхиляє дані твердження відповідача, оскільки кредитний договір № 5326819 від 07.09.2019 було укладено за 2 роки 5 місяців 18 днів до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року. Неустойка за цим договором нарахована до 24.02.2022 (кінцевий можливий термін нарахування неустойки до 17.10.2019).

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення заборгованості за тілом кредиту - 10000,00 грн, заборгованості за процентами в розмірі - 3000,00 грн, заборгованості за комісією 1000,00 грн та пені 5000,00 грн, що разом становить 19000,00 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При зверненні до суду позивачем було сплачено 2422,40 грн судового збору за подання позову (а.с. 24).

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн до матеріалів справи надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між адвокатом АО «Апологет» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Акт № 1231 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 05.08.2025, Детальний опис наданих послуг до Акту № 1231 від 05.08.2025 за договором про надання правової допомоги (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, складений 05.08.2025. Вказані докази містяться в матеріалах справи, викладених у електронній формі.

Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 8000,00 грн.

Відповідач заперечуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу вказав, що їх розмір є неспівмірним з складністю справи, а тому просили зменшити розмір витрат, що підлягають стягненню.

Суд вважає витрати на професійну правничу допомогу завищеними та непропорційними відносно позовних вимог, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Верховний Суд при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, Суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на її користь до 6000 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що суд дійшов висновку про часткового задоволення позовних вимоги з відповідача на користь позивача судові витрати стягуються пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 61,29 % від розміру задоволених судом позовних вимог, отже, судовий збір становить 1484,70 грн та витрати на професійну правову допомогу 3677,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» суму заборгованості за кредитним договором № 5326819 від 07.09.2019 в розмірі 19000,00 грн, судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1487,70 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3677,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал», адреса: вул. Смаль-Стоцького 1, 28 корпус, м. Львів, 79000, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя М. М. Бебешко