Справа № 286/504/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л. ,

із секретарем Павленко Л.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Овручі позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист цивільних прав та інтересів судом способом примусового виконання обов`язку та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність власника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та її чоловіка - ОСОБА_2 щодо порушення норм будівництва та норм розташування і обладнання вигрібної ями та зобов`язати подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 провести демонтаж споруди вигрібної ями та під`єднаних труб, що йдуть від будинку до неї, розмістити (перенести) цю споруду на відстань, яка б відповідала законодавству, а це місце засипати достатньою кількістю грунту, укріпити стінку гаража-забора біля цієї вигрібної ями, яка, просівши, похилена в бік цієї вигрібної ями, мотивуючи тим, що він є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд площею 0,0598 га з кадастровим номером :01:010:0577, що по АДРЕСА_2 , згідно рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 24.12.1997 №407 та рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради від 19.08.2010 №215 про внесення змін до рішень виконкому міської ради від 22.09.1997 №302 та від 24.12.1997 №407. Протоколом від 02.09.2010 та актом від 06.06.2018 було визначено та погоджено зовнішні межі земельної ділянки в натурі, що по АДРЕСА_2 . Суміжним землекористувачем - ОСОБА_3 ніяких претензій при встановленні меж земельної ділянки не було заявлено. На вказаній земельній ділянці він побудував житловий будинок та господарські споруди, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 08.07.2008. По сусідству, за адресою: АДРЕСА_1 , проживав ОСОБА_4 з дружиною. Після смерті останнього в кінці 2008 року в його хату-времянку заселилися молоді люди: ОСОБА_2 та його дружина - ОСОБА_3 , які збудували житловий будинок та почали будівництво вигрібної ями біля стінок його гаража, який висотою до 2-х метрів і являвся межею-забором та біля вулиці, де проходить газогін та водогін. На всі його багаторазові зауваження вони не реагували.

При зверненні до керівництва Овруцької міської ради йому надавалися різного роду відписки. Оскільки, з вигрібної ями виходив незрозумілий запах, а вода розм`якшувала грунт, де стінки гаража-забора почали просідати та нахилятись в бік вигрібної ями, 18.11.2024 він звернувся до голови Овруцької міської ради, який назначив комісію для обстеження щодо порушень норм. При обстеженні виявлено, що на прибудинковій земельній ділянці ОСОБА_3 розміщено вигрібну яму, яку побудовано з цегли та каміння, де кришка цільно не закривається та щільно не прилягає до отвору, з якого виходять різного роду запахи. Більш того, відстань від вигрібної ями до житлового будинку заявника 7, 20 м, до стінок гаража до 1 м, дороги-вулиці менше 1 метра. Згідно акта обстежень від 9 грудня 2024 року запропоновано цю вигрібну яму перенести на відстань, що відповідає чинному законодавству.

Оскільки, власник житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , не реагує і на вимоги комісії Овруцької міської ради, 07.01.2025 він звернувся до виконавчого комітету Овруцької міської ради, надавши до заяви всі відповідні докази-підтвердження, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, але отримав лист від 28.01.2025 №Б-16/02-13 з роз`ясненням того, що спірні питання з утримання приватної житлової забудови розглядаються в судовому порядку згідно з чинним законодавством.

Відповідачем - ОСОБА_3 надано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги вважає безпідставними, не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. При цьому зазначила, що згідно державного акту серії ЯМ №096256, виданого на підставі рішення Овруцької міської ради №190 від 28 липня 2011 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01361, вона вважається власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0443, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав вона вважається власником житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1 , розташованого на вказаній земельній ділянці. Всі дозвільні документи щодо його будівництва, завершення, тощо вважаються чинними, ніким не оспореними та не скасованими.

Доводи позивача щодо незаконності будівництва будинку та невідповідності не ґрунтуються на жодному належному та допустимому доказі, а відтак є не обґрунтованими та безпідставними.

В позовній заяві позивачем зазначається, що вигрібна яма облаштована поряд з водогоном та газогоном, як зазначено на схемі. В дійсності ж газопровід вважається прокладеним вздовж протилежної сторони вулиці поряд з водопроводом, а не вздовж їх сторони, як зазначено позивачем на схемі.

Межа належної їй на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0443 та належної позивачу на праві власності земельної ділянки, кадастровий номер :01:010:0577, є суміжною.

На належній позивачу земельній ділянці ним, окрім іншого, встановлено гараж, який являє собою некапітальну дерев`яну будівлю. Розташовано позивачем гараж таким чином, що одна стіна його розміщена прямо на межі суміжних земельних ділянок, що не відповідає вимогам ДБН України. Встановлення вказаного гаражу здійснено без забезпечення інженерно- технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів. Її згоди щодо узгодженого володіння ним вказаним приміщенням гаражу позивач немає.

Вигрібна яма облаштована з цегли та каменю і є водонепроникною. Згідно долученого до позову акту обстеження від 09.12.2024 комісією під час обстеження ознак просідання ґрунту в результаті вимивання біля стіни належного позивачу гаражу не виявлено.

Причиною руйнації належного сусіду гаражу є не розмивання ґрунту від влаштування вигрібної ями, а бездіяльність його, як власника, виражена у не проведенні робіт по його облаштуванню та утриманню, у зв`язку з цим вимоги щодо зобов`язання укріпити стіну належного йому гаражу є безпідставними.

Згідно долученого до позову акту обстеження від 09.12.2024 комісією під час обстеження виявлено не щільне прилягання кришки на ямі, при цьому жодних запахів, що порушували б права та інтереси позивача не виявлено. Негерметичність кришки ями, не створює підстав для її ліквідації.

Разом з тим, позивач на належній йому земельній ділянці утримує свійських тварин - кіз. На прибудинковій території під відкритим небом зберігає продукти їх життєдіяльності. Відповідно неприємний запах, про який зазначає позивач, йде не від ями, а від місця зберігання на його власній території продуктів життєдіяльності тварин. По нашій вулиці вважається проведеним централізоване водопостачання. Колодязі, криниці, тощо і на вулиці, і у кожного із мешканців вулиці відсутні.

Вказаний позивачем на схемі колодязь є технічним колодязем до дворової колонки, а не індивідуальний колодязь для води.

Згідно акту від 09 грудня 2024 року рекомендації комісії щодо віднесення вигрібної ями на відстань, що відповідає чинному законодавству ґрунтуються на п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць. За своєю юридичною природою вказані зауваження є рекомендаційного, а не імперативного характеру та не містять обов`язковості до виконання.

Системний аналіз вказаного пункту санітарних норм свідчить, що його дія поширюється на об`єкти громадської забудови, а не щодо індивідуальних житлових будинків садибного типу.

За наслідками огляду комісією жодних порушень правил добросусідства не виявлено, до будь-якої відповідальності не притягнуто, обов`язкових до виконання вимог не внесено.

З урахування розмірів земельної ділянки та розташованих на ній споруд найбільша відстань до однієї із меж земельної ділянки це до межі суміжної з позивачем земельної ділянки і складає 7,70 метрів.

За вказаних фактичних обставин, віднести яму на рекомендовану комісією відстань, це значить встановити її на земельній ділянці будь-кого із сусідів, тим самим порушити їх право власності на вільне володіння земельною ділянкою.

Відповідно надані за наслідками обстеження комісією рекомендації є не об`єктивними, не обґрунтованим та незаконними, вимоги щодо її перенесення є безпідставними. Розташування вигрібної ями в даному місці є найбільш оптимальним, спрямованим в тому числі на забезпечення її систематичного очищення.

11 грудня 2024 року до Овруцької міської ради подано звернення з проханням вирішити питання щодо незаконного влаштування сусідом гаражу. У відповідь Овруцькою міською радою листом від 09.01.2025 повідомлено про відсутність підстав для вжиття заходів реагування. У відповідь на повторне звернення Овруцькою міською радою листом від 10.03.2025 рекомендовано звернутись до суду.

Відповідь на відзив позивачем не подавалася.

Поряд з тим, відповідач - ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом та просить зобов`язати ОСОБА_1 від суміжної межі земельної ділянки, кадастровий номер :01:010:0443, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер :01:010:0577, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , найбільш відступаючу стіну гаражу віднести на відстань не менше ніж 1,0 м., мотивуючи тим, що межа належної їй на праві власності земельної ділянки, кадастровий номер :01:010:0443, та належної позивачу на праві власності земельної ділянки, кадастровий номер :01:010:0577, є суміжною.

На належній позивачу земельній ділянці ним, окрім іншого, встановлено гараж, який являє собою некапітальну дерев`яну будівлю. Його встановлення здійснено таким чином, що одна із стін гаража вважається розташованою на суміжній межі належної їй та позивачу земельних ділянок. Упродовж десятиліть позивач з належної йому на праві власності земельної ділянки заходів щодо обслуговування та утримання, тощо стіни гаражу, що влаштована на суміжній межі земельних ділянок, не вживав.

11 грудня 2024 року до Овруцької міської ради подано звернення з проханням вирішити питання щодо незаконного влаштування сусідом гаражу. У відповідь Овруцькою міською радою листом від 09.01.2025 повідомлено про відсутність підстав для вжиття заходів реагування.

Оскільки, при розгляді звернення не було враховано, що сусіднє домоволодіння АДРЕСА_2 розташоване на переданій у власність земельній ділянці, кадастровий номер :01:010:0577, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0598 га., право власності на яку зареєстроване після завершення будівництва, одна із стін розташованого на вказаній земельній ділянки гаражу знаходиться на межі земельної ділянки, до Овруцької міської ради подано повторне звернення з проханням повернутись до розгляду попереднього звернення по суті та за наслідками вжити заходів, спрямованих на усунення порушень законодавства та прав співвласників земельних ділянок. У відповідь Овруцькою міською радою листом від 10.03.2025 рекомендоване звернутись до суду.

Її погодження при виготовленні позивачем землевпорядної документації щодо встановлення зовнішніх меж його земельної ділянки не стосується будівель та не дає підстави вважати про згоду на їх розташування позивачем на ній. Одна із стін належного позивачу приміщення гаражу межею - забором слугувати не може.

Причиною руйнації належного сусіду гаражу є не розмивання ґрунту від влаштування вигрібної ями, а бездіяльність позивача, як власника, виражена у не проведені робіт по його облаштуванню та утриманню.

Своїми незаконними діями позивач, створюючи перешкоди та незручності у належному використанні належної земельної ділянки, порушує її майнове право на вільне володіння належним на праві власності майно.

Відзиву по зустрічному позову позивачем (відповідач за зустрічним позовом) не надано.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві. Щодо задоволення зустрічного позову заперечує, зазначивши, що будівництво гаражу проводилося при житті попереднього сусіда - ОСОБА_5 , який не заперечував, щоб стіна гаража була огорожею.

Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. Однак, подала заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі у зв`язку з неможливістю з`явитись в судове засідання. Вимоги заявленого у справі зустрічного позову підтримує в повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо задоволення первісного позову заперечує, з підстав зазначених у відзиві. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, врахувавши їх доводи, наведені в їх письмових заявах по суті справи, перевіривши та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист цивільних прав та інтересів судом способом примусового виконання обов`язку слід задовольнити частково, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями статей 15,16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ч. 7 ст. 41 Конституції України закріплено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В ч.ч. 1-5 ст. 319 ЦК України законодавець закріпив, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. е ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно приписів ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння як найменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.

В ст. 152 ЗК України законодавець закріпив, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що громадяни України зобов`язані здійснювати діяльність з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів, не порушувати екологічні права і законні інтереси інших суб`єктів та компенсувати шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом на навколишнє природне середовище.

Згідно пункту 2.21 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони Здоров`я України № 145 від 17 березня 2011 року, рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується.

Пунктом 1.1. вказаних Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць визначено, що вигрібна яма (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Відповідно до пункту 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з чинним законодавством.

В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, водночас відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. Слід також враховувати напрямок схилу ділянки.

Відповідно до пункту 6.1.41. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (наказ Мінрегіонрозвитку №104 від 26.04.2019) відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати 20 метрів від житлового будинку, джерела водопостачання до дворової вбиральні, сміттєзбірника; вигрібні ями дворових вбиралень повинні бути виконані з конструкцій, які запобігатимуть фільтрації фекальних стоків у ґрунт. За відсутності інженерних мереж міської (селищної) каналізації слід передбачати каналізування садиб з використанням локальних очисних споруд, обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигріб забороняється (п. 6.1.42 ДБН Б.2.2-12:2019).

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини на приватне і сімейне життя, житло і кореспонденції. У випадку, коли особа серйозно стурбована незручностями, спричиненими іншими особами (зокрема поведінка сусідів), може виникнути питання щодо порушення статті 8 Конвенції. Серйозне порушення може призвести до порушення права людини на повагу до житла, якщо це заважає користуватися комфортом свого житла. З метою оцінки факту порушення права особи на повагу до житла потрібно визначити, чи досягли незручності того мінімального рівня, необхідного для встановлення втручання у права особи на повагу до житла та приватного життя. Необхідно враховувати всі обставини справи, зокрема інтенсивність та тривалість незручностей, їх фізичні чи психічні наслідки.

Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 149/736/20, від 20 березня 2024 року у справі № 343/1820/22.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0598 га, кадастровий номер :01:010:0577, що по АДРЕСА_1 , що підтверджується архівним витягом із рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 24.12.1997 №407 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам міста», рішенням виконавчого комітету Овруцької міської ради від 19.08.2010 №215 «Про внесення змін до рішень виконкому міської ради від 22.09.1997 №302 та від 24.12.1997 №407», свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 08.07.2008, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 81748993 від 03.03.2017, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 134254850 від 14.08.2018 (а.с.8-14).

Відповідач - ОСОБА_3 являється власником житлового будинку садибного типу та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0518 га, кадастровий номер :01:010:0443, що по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав номер 374731289 від 17.04.2024, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №096256, виданого 18.01.2012 управлінням Держкомзему у Овруцькому районі (а.с. 36-38).

Земельні ділянки вказаних господарств є суміжними. Між сторонами існує спір щодо розміщення вигрібної ями на території сусіднього домогосподарства відповідача. З цього приводу ОСОБА_1 18.11.2024 звернувся до Овруцького міського голови Коруда І.Я. із заявою, в якій просив призначити комісію для обстеження вигрібної ями, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 із обов`язковим складанням акта обстеження, що підтверджується копією вказаної заяви (а.с.16).

09.12.2024 комісією виконавчого комітету Овруцької міської ради в складі: ОСОБА_6 - начальника відділу житлово-комунального господарства благоустрою Овруцької міської ради; Батия Д.В. - головного спеціаліста-інспектора сектору муніципальної інспекції відділу ЖКГБ Овруцької міської ради; Шваб В.В. - в.о. начальника відділу регулювання земельних відносин та юридичного забезпечення виконавчого комітету Овруцької міської ради; Пестич Н.М. - головного спеціаліста відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Коростенського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області, у присутності заявника ОСОБА_1 , на виконання розпорядження Овруцького міського голови від 09.12.2024 №280 «Про створення комісії для розгляду звернення гр. ОСОБА_1 », проведено обстеження щодо порушень норм розміщення та облаштування вигрібної ями сусідкою ОСОБА_3 , що за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті обстеження було встановлено, що на прибудинковій земельній ділянці гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , розміщено вигрібну яму, побудовану з цегли та каменю, кришка щільно не прилягає. Відстань від вказаної вигрібної ями до житлового будинку заявника становить 7,2 м. Комісією було зроблено висновок: розташування вигрібної ями на території присадибної ділянки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає вимогам Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 №145. Пропозиції: власнику вигрібної ями перенести споруду на відстань, що відповідає чинному законодавству; спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження від 09.12.2024 (а.с. 18-19).

11.12.2024 виконавчий комітет Овруцької міської ради листом №Б-1104/02-13 повідомив ОСОБА_1 про проведення вищезазначеного обстеження та направив вказаний акт обстеження. При цьому вказав, що спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством (а.с. 17).

Відтак, дослідженими судом в судовому засіданні доказами підтверджено, що відповідач самовільно збудувала некапітальну вигрібну яму без жодних дозвільних та погоджувальних документів, з порушенням ДБН, зокрема недотримання нормативних відстаней вигрібних ям до стіни житлового будинку позивача.

Посилання відповідача у відзиві, що рекомендації комісії щодо віднесення вигрібної ями на відстань, що відповідає чинному законодавству, які ґрунтуються на п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, за своєю юридичною природою мають рекомендаційний, а не імперативний характер та не містять обов`язковості до виконання, а системний аналіз вказаного пункту санітарних норм свідчить, що його дія поширюється на об`єкти громадської забудови, а не щодо індивідуальних житлових будинків садибного типу, суд не може покласти в основу рішення у справі, позаяк п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць стосується необхідності віддаленості вигребів як від стін громадських, так і житлових будівель та споруд.

Відтак, вимога позивача щодо зобов`язання відповідача знести шляхом засипання вигрібну яму (вигріб), є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Поряд з тим, відсутні будь-які докази просідання стінки гаража відповідача, а тому в даній частині відсутні правові підстави для задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 9 січня 2023 року у справі № 402/586/17 зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин, (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна стверджувати тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача - належного відповідача.

З досліджених судом письмових доказів вбачається, що власником житлового будинку садибного типу та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0518 га, кадастровий номер :01:010:0443, що по АДРЕСА_1 , є саме ОСОБА_3 , а тому вона і є належним відповідачем. Відповідно в позові до ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю.

Вирішуючи зустрічний позов, суд враховує, що згідно заяви від 11.12.2024 ОСОБА_3 зверталася до Овруцького міського голови посприяти у вирішенні питання щодо незаконного будівництва гаража своїм сусідом - ОСОБА_1 , який розташований на межі їх земельних ділянок. При цьому просила комісійно розглянути її звернення та вплинути на сусіда, щоб переніс гараж на відстань від межі, яка дозволено законом (а. с. 47).

Листом виконавчого комітету Овруцької міської ради від 09.01.2025 №Я-1225/02-13 було повідомлено ОСОБА_3 про те, що відповідно до акту державної технічної комісії про готовність здійсненого будівництвом об`єкта до експлуатації від 15 травня 2002 року будівництво здійснено відповідно до державних будівельних норм. За таких обставин, підстав для вжиття заходів реагування у зв`язку з будівництвом ОСОБА_1 гаража не вбачається. При цьому, вказаним листом ОСОБА_3 роз`яснено, що вона має право звернутись з відповідною заявою до Державної інспекції архітектури та містобудування України, на яку покладено обов`язки з реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, якщо вважає, що внаслідок здійснення вказаного будівництва порушено її права (а.с.48).

Лист виконавчого комітету Овруцької міської ради від 10.03.2025 №Я-225/02-13 підтверджує, що ОСОБА_3 повторно зверталася до Овруцької міського голови щодо неправомірного будівництва ОСОБА_1 гаража, а також щодо незгоди з рішенням, прийнятим за наслідками розгляду її попереднього звернення. При цьому, вказаним листом ОСОБА_3 роз`яснено, що вона має право звернутись з відповідною заявою до Державної інспекції архітектури та містобудування України, на яку покладено обов`язки з реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, якщо вважає, що внаслідок здійснення вказаного будівництва порушено її права, а у випадку незгоди з прийнятим за наслідками розгляду її звернення рішенням - право оскаржити його в судовому порядку ( а.с. 49).

Лист №2383/02/13-25 від 14.05.2025 Державної інспекції архітектури та містобудування України також ніяким чином не підтверджує допущення будь-яких порушень позивачем при будівництві гаража (а.с.98).

Відтак, ОСОБА_3 - позивачем за зустрічним позовом, не доведено належними, достатніми та допустимими доказами порушення її прав відповідачем за зустрічним позовом, а тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, аналізуючи спірні правовідносини та оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави.

Відповідачем за подання зустрічного позову сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист цивільних прав та інтересів судом способом примусового виконання обов`язку, задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , знести шляхом засипання вигрібну яму (вигріб), яка розташована на земельній ділянці кадастровий номер :01:010:0443, що по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог та в позові до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець

Повне рішення виготовлено 3 жовтня 2025 року.