Дата документу 17.09.2025 Справа № 333/3265/22
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/3265/22 Пр. № 22-ц/807/542/25Головуючий у 1-й інстанції: Михайлова А.В. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: РАЙОННА АДМІНІСТРАЦІЯ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ПО КОМУНАРСЬКОМУ РАЙОНУ, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с.1-6), в якому просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним, як батьком - ОСОБА_3 за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 ; залучити до справи для надання висновку по справі РАЙОННУ АДМІНІСТРАЦІЮ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ПО КОМУНАРСЬКОМУ РАЙОНУ, як орган опіки та піклування, а також стягнути з відповідача судові витрати, в т.ч. витрати на правову (правничу) допомогу.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 18.10.2018 року між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено шлюб. Від шлюбу мають повнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 08.09.2017 року у справі ЄУН №311/1624/17 шлюб між сторонами у цій справі було розірвано. Після розлучення, за домовленістю з відповідачкою, діти проживали деякий час із відповідачкою, але у зв`язку із початком бойових дій за місцем їх проживання, введенням військового стану, вони були змушені переїхати до м. Запоріжжя. Саме з цього часу, син та донька проживають разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Донька зареєстрована разом позивачем за адресою: АДРЕСА_2 , Саме позивач повністю опікується інтересами і потребами дітей, в т.ч. малолітньої доньки, піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13.07.2017 року по справі ЄУН № 311/1625/17, провадження № 2/311/780/2017, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 (однієї третій) частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 26 червня 2017 року, та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач своєчасно та у повному обсязі сплачує аліменти, навіть самостійно пред`явив виконавчий лист до виконання за місцем роботи. Вважає, що відповідачка фактично не займається вихованням дітей, займає пасивну поведінку щодо участі у житті дітей, в т.ч. малолітньої доньки, не забезпечує їм належного медичного лікування, саме позивач починаючи з січня 2019 року сплачую страхові внески згідно договору страхування життя та здоров`я ОСОБА_4 від 25.01.2019 №ZPS0НІ-190Р21S. Весь час після введення військового стану діти проживають із батьком, він займається їх вихованням та піклуванням, саме за зверненням батька доньку було зараховано до 6 класу Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №88 Запорізької міської ради, саме батько в інтересах дитини уклав декларацією із сімейним лікарем, спілкуванню відповідачки з дітьми позивач не перешкоджає, але психологічно донька не готова проживати разом із матір`ю.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Михайлову А.В. (т.с. 1 а.с.25). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с.27-28) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с.173) клопотання представника позивача про витребування письмових доказів та допит свідків задоволено частково, витребувано з військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , наступну інформацію: - Чи проходить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ? - Чи перебуває ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на казарменому положенні? У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2024 року (т.с. 1 а.с.190-193)позовні вимоги ОСОБА_3 у цій справі задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 992,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с.198-202, 217-220) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В автоматизованому порядку 21.01.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с.206). Ухвалою апеляційного суду від 22.01.2025 року (т.с. 1 а.с. 207-209) витребувано справу у суду першої інстанції, остання була надана апеляційному суду 03.02.2025 року (т.с. 1 а.с. 210). Ухвалою апеляційного суду від 04.02.2025 року апеляційну скаргу залишено без руху (т.с. 1 а.с. 211), апелянт усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений апеляційним судом строк 14.02.2025 року (т.с. 1 а.с. 214-225). Проте, у період з 13.02.2025 року по 14.02.2025 року включно суддя-член колегії Кочеткова І.В. перебувала у короткостроковому відрядженні, яке не давало права для її заміни іншим суддею в автоматизованому порядку (довідка т.с. 1 а.с. 226), а у період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно суддя-доповідач перебувала у відпустці (довідка - т.с. 1 а.с.227). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 04.03.2025 року (т.с. 1 а.с.229), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с.230), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.

Третя особа подала апеляційному суду заяву, в якій просила розгляд даної справи проводити без участі її представника (т.с. 1 а.с.245-246).

Позивач ОСОБА_3 через свого представника Плецьку Ю.В. подав апеляційному суду письмові пояснення (заперечення) на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі (т.с. 2 а.с. 4-11). Третя особа не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку 27.05.2025 року суддею Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 2 а.с. 2-3). Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 28.05.2025 року, не відбувся та був відкладений через нетривалу хворобу судді-члена колегії Трофимової Д.А., яка не давала права її заміни іншим суддею в автоматизованому порядку (довідка - т.с. 2 а.с. 12), з урахуванням відпустки судді - доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року (довідка - т.с. 2 а.с.25). В автоматизованому порядку 15.09.2025 року суддями Онищенко Е.А. та ОСОБА_6 у цій справі замінено суддів Кочеткову І.В. (у зв`язку із тривалою хворобою останньої, термін лікування не визначено) та ОСОБА_7 (у зв`язку із тривалою відпусткою останньої - т.с. 2 а.с. 26-27).

У дане судове засідання повідомлений апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 18) представник третьої особи (органу опіки та піклування) не з`явився, третя особа подала апеляційному суду заяву (т.с.1 а.с.245), в якій просила розглянути дану справу за відсутності її представника в інтересах дітей; для вирішення питання по суті було надано висновок № 722/01-37/19.02 від 04.05.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з батьком, вважає рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя законним та ухваленим в інтересах дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву третьої особи задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності представника останньої за присутності сторін: відповідача ОСОБА_1 та позивача ОСОБА_3 , а також представників останніх - адвокатів: Мельникової А.В. (відповідача - т.с. 1 а.с. 203). та Плецької Ю.В. (позивача - т.с. 2 а.с. 29).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді - доповідача,

- пояснення сторін та їх представників, які на запитання апеляційного суду зазначали, що врегулювання спору шляхом досягнення угоди між сторонами є неможливим, оскільки ще є спір сторін в іншій справі про аліменти з батька на користь матері на утримання цієї дитини, яка зупинена іншим судом до перегляду цієї справи апеляційним судом;

- а також за заявою сторін - думку вже неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (якій станом на час перегляду цієї справи апеляційним судом вже виповнилось повних 14 (чотирнадцять) років), та яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що вона проживала, проживає і бажає проживати у подальшому разом із батьком, який її утримує; де у тому числі вона мешкає з 2022 року разом із своїм повнолітнім рідним братом; квартира трикімнатна, мешкають вони із братом та батьком у квартирі на теперішній час в 3-х, у неї в квартирі є своя кімната; батько не перешкоджає їй спілкуватись із матір`ю; з матір`ю у неї нормальні відносини; мати лікує її, коли вона хворіє, та допомагає їй з навчанням, коли це потрібно; перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 3-13, ст. 263-265 ЦПК Українита виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі, які відповідають інтересам дитини.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно станом на час оскаржуваного у цій справі рішення від 16 грудня 2024 року встановлено, що:

- 18.10.2018 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено шлюб, даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_4 (копія т.с. 1 а.с. 11);

- від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 25.03.2004 року (т.с. 1 а.с. 12) та малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_6 (т.с. 1 а.с. 14);

- рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 08.09.2017 року у справі №311/1624/17 (т.с. 1 а.с. 17) шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано; після розлучення, за домовленістю з відповідачкою, діти проживали деякий час із відповідачкою, але у зв`язку із початком бойових дій у 2022 році за місцем їх проживання, введенням військового стану, вони були змушені переїхати до м. Запоріжжя;

- саме з цього часу, діти проживають разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини підтверджуються Актом оцінки потреб сім`ї та Висновком оцінки потреб сім`ї за соціальною карткою П/478/22 від 18.08.2022 року (т.с.1 а.с. 41-44);

- донька - ОСОБА_4 зареєстрована разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 26.10.2020 року за вих. № 04- 28/3-15322 (т.с.1 а.с.15);

- рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13.07.2017 року по справі № 311/1625/17, провадження № 2/311/780/2017 (т.с. 1 а.с. 18-20), стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 (однієї третій) частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 26 червня 2017 року, та до досягнення найстаршою дитиною повноліття;

- у позивача відсутня заборгованість по сплаті аліментів; виконавчий лист пред`явлений до виконання позивачем в добровільному порядку, що підтверджується звітами про здійснення відрахувань та виплат №№41 та №42 від 28.07.2022;

- починаючи з січня 2019 року позивач сплачує страхові внески згідно договору страхування життя та здоров`я ОСОБА_4 від 25.01.2019 №ZPS0НІ-190Р21S.

- за звернення Позивача доньку було зараховано до 6 класу Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №88 Запорізької міської ради, позивачем укладена в інтересах дитини уклав декларацією із сімейним лікарем (копія - т.с. 1 а.с. 16).

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції також правильно було досліджено висновок спеціаліста - психолога за результатами проведення психологічного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 08.09.2023 кандидатом психологічних наук, доцентом завідуючою кафедрою психології Запорізького національного університету ОСОБА_8 (т.с. 1 а.с. 129-134), в якому містяться наступні висновки:

- індивідуальний (емоційно-вольовий, психічний, інтелектуальний) розвиток ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає віковій нормі для дітей даного віку, ОСОБА_9 здатна самостійно, послідовно і усвідомлено описувати дії, події, обставини (факти), які відбуваються в її житті, висловлювати власну думку (оцінку, позицію) щодо дій, подій, обставин (фактів), а також, щодо людей, з якими вони пов`язані. Таким чином, психологічний розвиток ОСОБА_4 дозволяє дитині сформулювати свою власну думку (власне бажання) щодо місця свого проживання та оточення;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має особисте уявлення щодо усталеного образу сім`ї, до складу якої вона включає себе, свого тата ОСОБА_3 , свого брата ОСОБА_5 , цивільну дружину батька ОСОБА_10 та її дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , при цьому, вона окремо виділяє сім`ю мами ОСОБА_1 куди вона приходить на вихідні у гості. На пряме питання спеціаліста - «Де їй найкраще?», ОСОБА_9 впевнено відповіла (рос., пряма мова)- «С папой и совсеми с кем живу, у нас круто и весело»;

- аналіз проведеного обстеження показав, що основну роль у житті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відіграє батько, він має для дитини особливе значення, між батьком та донькою простежується сильний емоційний зв`язок та особлива близькість; поряд з цим, проявляється також значимість матері для дитини, ОСОБА_9 добре до неї ставиться, любить її. Незважаючи на розлучення батьків, на момент обстеження ОСОБА_9 відчуває повноту любові, як з боку мами, так і з боку батька. Це пов`язано з тим, що жоден з батьків (та інших осіб з близького оточення) не втягує дитину в ситуацію сімейного конфлікту, не спотворює (не намагається штучно сформувати) образ іншого в її очах; ОСОБА_9 має можливість взаємодіяти як з членами родини батька, разом з якими проживає, так і з членами родини матері, яка проживає окремо. Як показують результати дослідження, відношення (ставлення) ОСОБА_9 до кожного з батьків сформовано дитиною самостійно, спираючись на власний досвід взаємодії з ними;

- місцем проживання, яке ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах розлучення та окремого проживання батьків асоціює з поняттям "власна домівка", в якому відчуває себе благополучніше (більш комфортно, впевнено, захищено, радісно), є місце в якому вона проживає зі своїм татом ОСОБА_3 та іншими членами родини;

- за результатами виконання тестових завдань, пов`язаних з виявлення відносин з матір`ю ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_3 , можна зробити висновок, що ОСОБА_9 сприймає за свою сім`ю, ту в якій вона проживає на даний момент, з батьком ОСОБА_3 , рідним братом ОСОБА_5 , цивільною дружиною батька ОСОБА_10 , її дітьми ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , щасливою, в якій їй комфортно, весело, вона емоційно прив`язана до батька ОСОБА_3 ;

- в результаті проведеного обстеження виявлено, що бажання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати з батьком ОСОБА_3 та родиною в якій вона проживає і зараз є самостійним, вплив третіх осіб на його формування в досліджені не виявлено.

Зазначені вище обставини також підтвердились в ході допиту в судовому засіданні у суді першої інстанції спеціаліста ОСОБА_8 .

В судовому засіданні у суді першої інстанції в присутності психолога було допитано малолітню ОСОБА_13 , 2011 р.н., яка повідомила, що проживає разом з батьком ОСОБА_3 , та братом ОСОБА_14 у АДРЕСА_4 . Часто спілкується з мамою, в школі навчається дистанційно, з уроками допомагають мама, брат та тато. Часто вихідні проводить з мамою. З батьками має близькі стосунки. З татом облаштували її кімнату зробили ремонт та купили меблі, їй комфортно жити з батьком та братом, хоче і надалі проживати з ними. Коли хворіє станом її здоров`я опікуються батьки. Коли виникла заборгованість по навчанню, вирішити її допомагала мама.

В судовому засіданні у суді першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_5 , 2004 р.н., який пояснив, що є сином позивача та відповідачки по справі, ОСОБА_15 його рідна сестра. З батьками має гарні стосунки, проживає разом з батьком ОСОБА_3 по АДРЕСА_4 . Вважає, що ОСОБА_15 повинна проживати з батьком, бо там створені для неї кращі умови для проживання. Разом з батьком вони з сестрою мешкають останні два роки, раніше проживали з мамою та її співмешканцем з яким виникали конфлікти, тому вирішили жити з батьком. Батько вирішує всі побутові проблеми займається вихованням сестри, займається з нею. Мама приймає мало участі у їх житті, батько не перешкоджає їм у спілкуванні з мамою. На особисті потреби ОСОБА_16 кошти дає батько , чи дає кошти мама йому не відомо. До їх помешкання мама не заходить. ОСОБА_15 займається у школі дистанційно для занять використовує ноутбук який видала школа. Святкуванням Дня народження ОСОБА_16 займалася мама , коли ОСОБА_15 хворіла мама возила її до лікарні. У спілкуванні з сестрою вона йому казала, що хоче жити разом з ним та татом.

Ухвалою від 12.06.2024 року (т.с. 1 а.с. 1173) суд першої інстанції витребував з військової частини № НОМЕР_7 НГУ інформацію: - чи проходить ОСОБА_3 військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України та - чи перебуває ОСОБА_3 на казарменому положенні.

Згідно із довідкою Військової частини № НОМЕР_1 НГУ №3903, яка була надана на виконання вищезазначеної ухвали суду першої інстанції у цій справі, ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у Військовій частині № НОМЕР_1 з 07.03.2023 року по теперішній час (т.с. 1 а.с. 185).

Згідно із висновком Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №722/01-37/1902 від 04.05.2023 (т.с. 1 а.с. 103), останній вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст.9 Конвенції про права дитини держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до положень ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

При вирішенні даного спору щодо визначення місця проживання дітей, суд першої інстанції правильно взяв до уваги вік дитини, потребу дитини у материнській турботі та догляді.

За приписами ч.4, ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною першою статті 161 СК України передбачено підстави визначення судом місця проживання малолітньої дитини.

Частиною другою статті 6 СК України визначено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

На підставі викладеного, виходячи із інтересів малолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що фактично дублюють доводи її заперечень проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що задоволення позову позивача (батька) про визначення разом із ним місця проживання його малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (повних 13 років станом на дату ухвалення оскаржування рішення 16.12.2024 року) відповідало якнайкращим інтересам цієї дочки, що узгоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, передбаченими ст. 7 ч. 8 СК України (Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини…).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач ОСОБА_1 та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування її заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього у цій справі.

В силу вимог ст. 6 СК України (Дитина) : 1. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. 2. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача, зокрема: додатково на виконання вимог ст. 171 СК України (Врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя) за заявою сторін заслухав в апеляційному суді думку неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій вже станом на час перегляду цієї справи апеляційним судом (17.09.2025 року) виповнилось повних 14 (чотирнадцять) років (ст. 29 ч. 2 ЦК України (Місце проживання фізичної особи) фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом), та яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що вона проживала, проживає і бажає проживати у подальшому разом із батьком, який її утримує та у якого вона в квартирі має окрему обладнану для неї кімнату, якою лише додатково підтверджується правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильність висновків суду першої інстанції у цій справі.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Не можуть, бути доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України, для перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини від 16.12.2024року, які виникли вже після ухвалення останнього, та зокрема лише у березні 2025 року (залучення позивача до військової служби у зоні бойових дій (ст. 82 ч. 1 ЦПК України). Останні можуть бути лише підставами для подачі ОСОБА_1 у подальшому окремо від цієї справи вже іншого позову до суду вже про зміну місця проживання дитини.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Проте, встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. Крім того, судом першої інстанції оскаржуваним рішенням правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції. За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції у цій справі.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом. Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити відповідачу ОСОБА_1 її право у подальшому на повернення з бюджету зайво сплаченого нею судового збору у цій справі за апеляційну скаргу (розрахунок: сплачено судового збору апелянтом 1488,60 грн. (т.с.1 а.с.204) - належний розмір судового збору 1190,88 грн., розрахунок: 992,40 грн. судовий збір за 1 вимогу позивача - фізичної особи у суді першої інстанції за позов у 2022 році *150%/100% * 0,8 - коефіцієнт при подачі апеляційної скарги через систему «Електронний суд» = 1190,88 грн.) за відповідною ухвалою апеляційного суду в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду відповідного клопотання відповідача.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 29.09.2025 року, оскільки у період з 27.09.2025 року по 28.09.2025 року мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Подліянова Г.С.