Дата документу 11.09.2025Справа № 645/4552/21
Провадження № 2/554/1284/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Кашуби В.А.,

за участю представника позивача -адвоката Маломуж -Корнієнко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ТОВ "Фінансова Компанія"Центр Фінансових Рішень" (м. Київ, вул. Симона Петлюри 50 б), Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" (м. Київ, вул. С. Петлюри, 30), третя особа ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Октябрського районного суду міста Полтави з позовом до ТОВ "Фінансова Компанія"Центр Фінансових Рішень" (м. Київ, вул. Симона Петлюри 50 б), Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" (м. Київ, вул. С. Петлюри, 30), третя особа ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про визнання недійсним кредитного договору.

Свої вимоги мотивує тим, що в грудня 2020 року в двері квартири де проживає ОСОБА_1 подзвонив чоловік, який рекламував встановлення пластикових вікон. Ця пропозиція її зацікавила, але через відсутність коштів відразу зробити замовлення не змогла, на томість отримала пропозицію офрмити кредит.

06 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) було підписано Договір (індивідуальний номер замовлення KR-00117). Договором було визначено, що Замовник доручає, Виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками Виконавця. А 07 грудня 2020 року для оплати послуг по встановленню ПВХ конструкцій між ОСОБА_1 та Товаристовом з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія"Центр Фінансових Рішень" підписано Кредитний договір № 749510848. З урахуванням того, що відповідно до умов цього Кредитного договору кошти у сумі 13 071 грн 00 коп., відразу перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_2 , а послугу з встановлення ПВХ конструкцій так і не надана позивачка була вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 05 травня 2022 року по справі №645/4552/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ "Фінансова Компанія"Центр Фінансових Рішень", Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК", третя особа ФОП ОСОБА_2 прийнято до провадження, розгляд справи призначено в спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні з викликом сторін.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так позивачем, на підтвердження своїх вимог, надано наступні докази.відповідно до копії Кредитного договору №у розділі 1. Предмет договору, вказаного, що після його підписання позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту 13 071, 00 грн за наступними реквізитами:

отримувач ФОП ОСОБА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_2

рахунок: НОМЕР_3 ХАРКІВ ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», М.ХАРКІВ

призначення Оплата р/ф №0612 від 06.12.2020 за рахунок кредиту ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_4 з ПДВ.

ОСОБА_1 грошових коштів не отримувала.

07 грудня 2020 року ОСОБА_1 надано на підпис повідомлення про відступлення права вимоги за Кредитним договором № від 07 грудня 2020 року укладеним між позивачкою та ТОВ "Фінансова Компанія"Центр Фінансових Рішень" до АТ "ТАСКОМБАНК".

Частиною 3 статті 42 Конституції України встановлено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Також, у своєю рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», встановлено, що 1. У договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені;

Пункт 9 частини першої статті 12 в редакції Закону № 122-IX від 20.09.2019; із змінами, внесеними згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023\

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

Пункт 10 частини першої статті 12 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023\

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору;

15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

Як встановлено судом, Кредитний договорі № від 07 грудня 2020 року було надано Позивачці було надано для конкретних цілей, а саме для оплати послуг ФОП ОСОБА_2 по виготовленню та переданні у власності ПВХ конструкцій, але в Паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №5108481 в графі мета отримання кредиту вказано «будь-які законні цілі».

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика включає:

1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції;

2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

2. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про:

1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару;

2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції;

3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції;

4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг;

5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу;

6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті;

7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець;

8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди;

9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції;

10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

В силу свого віку Позивачка не змогла об`єктивно оцінити весь об`єм документів. На повідомленні вказано дату 07 грудня 2020 року, що і є датою укладення Кредитного договору від 07 грудня 2020року, суд погоджується з доводами позивачки, про навмисне навантаження на неї, як на споживача інформації.

Хартією захисту прав споживачів від 1973 року №543, встановлено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення кредитного договору об`єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року щодо несправидливих видів торгівельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризки потребують встановленння детальних вимог, включаючи зобов`язання торговця. Оманливі види торгівельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Директива розглядає комрційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди. Згідно п. 2 ст. 7 Директиви, комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне враження, що вводить чи може ввести в оману, навіть якщо інформація вірна у відношенні одного або декількох елементів такої інформації. Разом з тим, бездіяльністю, що вводить в оману вважається така комерційна діяльність, в котрій, виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості, обставини та обмеження комунікативного середовища, продавець не надає суттєво необхідної середньо-статистичному споживачеві інформації для прийняття обдуманого рішення щодо угоди, яка не була б укладена ним при інших обставинах.

Відповідно до пункту 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Пунктом 20 Постанови пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку

навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які

впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою

обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення

обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману

повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо

мотивів правочину не має істотного значення.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав,

визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності,

передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину

недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його

недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених

законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи

про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки

недійсності нікчемного правочину.

За змістом статті 216 ЦК ( 435-15 ) та виходячи із загальних

засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної

ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного

правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину

(відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує

відповідно до статті 11 ЦПК ( 1618-15 ).

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання

сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише

для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання

правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є

таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша

статті 216 ЦК ( 435-15 )).

Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України встановлено, Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до положень статті 236 Цивільного кодексу України Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частина перша статті 203 в редакції Закону № 2756-VI від 02.12.2010\

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 215 Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до стаття 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258-259, 263- 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ТОВ "Фінансова Компанія"Центр Фінансових Рішень" (м. Київ, вул. Симона Петлюри 50 б), Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" (м. Київ, вул. С. Петлюри, 30), третя особа ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про визнання недійсним кредитного договору- задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним кредитний договір № від 07.12.2020року, який було укладено між ОСОБА_1 та ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 22.09.2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(м. Київ, вул. Симона Петлюри 50 б),

Відповідач:Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" (м. Київ, вул. С. Петлюри, 30).

Третя особа: ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя Материнко М.О.