ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5680/19 Номер провадження 22-ц/814/2251/25Головуючий у 1-й інстанції Ковальчук Т.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Чумак О. В.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 квітня 2025 року, постановлену суддею Ковальчук Т. М., повний текст ухвали складений дата не вказана

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, стягувач ОСОБА_2 ; боржник ОСОБА_3 ; приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович, -

В С Т А Н О В И В:

20.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л., в якій просив суд: - визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Скрипника В.Л. у виконавчому провадженні №75926841, яка полягає у невнесенні відомостей до автоматизованої системи виконавчого провадження про вчинену ним реєстрацію обтяжень рухомого майна №31681245 від 28.11.2024 та №31523864 від 29.08.2024 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; - зобов`язати приватного виконавця Скрипника В.Л. поновити порушене право боржника ОСОБА_1 як сторони виконавчого провадження на отримання інформації про виконавче провадження шляхом внесення відомостей до автоматизованої системи виконавчого провадження про вчинену приватним виконавцем Скрипником В.Л. у виконавчому провадженні №75926841 реєстрацію обтяжень рухомого майна №31681245 від 28.11.2024 та №31523864 від 29.08.2024 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Скарга мотивована тим, що приватним виконавцем Скрипником В.Л. вчиняються дії у виконавчому провадженні №75926841 за виконавчим документом (виконавчий лист від 19.06.2023 №524/5680/19). Боржником ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням 03.12.2024 у письмовому вигляді отримано постанову про арешт майна боржника, винесену 27.11.2024 приватним виконавцем Скрипником В.Л. у виконавчому провадженні №75926841, та витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №94833446 від 28.11.2024. За доводами скаржника, приватний виконавець Скрипник В.Л. всупереч вимогам статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження не вніс до автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про виконавчі дії з реєстрації обтяжень №31681245 та №31523864 як способу діяльності, спрямованого на виконання рішення, чим допустив бездіяльність, що за своїми наслідками призвела до порушення права боржника ОСОБА_1 як сторони виконавчого провадження на отримання інформації про виконавче провадження у цій системі. При цьому, відсутність в автоматизованій системі виконавчого провадження відомостей про виконавчі дії з реєстрації цих обтяжень не тільки призвела до порушення права боржника ОСОБА_1 на отримання інформації про виконавче провадження, а й позбавило його права на оскарження накладання обтяження, як неправомірного, на рухоме майно, у розмірі, що у два рази перевищує загальний розмір зобов`язання за виконавчим листом №524/5680/19 від 19.06.2023.

02.04.2025 до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 про зміну та доповнення до скарги, в якій просив суд: - доповнити резолютивну частину у справі №524/5680/19, провадження №4-с/524/11/25, про визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця Скрипника В.Л. та зобов`язання поновити порушене право у виконавчому провадженні №75926841 за виконавчим листом №524/5680/19 від 19.06.2023, пунктом 3 наступного змісту: «визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Скрипника В.Л. у виконавчому провадження №75926841, яка полягає у невнесенні відомостей до автоматизованої системи виконавчого провадження про вчинені ним дії з направлення повідомлень на адресу: АДРЕСА_1 , про намір звернути стягнення на частки боржника як учасника ТОВ «Будтехмонтажінвест» та ФГ «Трудовик-12», за вих. №55991 від 27.11.2024, за вих. №55990 від 27.11.2024 (а.с. 32-34).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відомості щодо реєстрації обтяжень, а також щодо направлення кореспонденції не є рішеннями, безпосередньо ухваленими за результатами вчинення виконавчих дій, якими у цьому випадку є саме постанови про накладення арешту на майно та майнові права боржника, на підставі яких були зареєстровані ці обтяження та відомості, про які були внесені приватним виконавцем до автоматизованої системи виконавчого провадження. Ураховуючи наведене, суд першої інстанції погодився з доводами приватного виконавця про те, що постанова про арешт майна боржника від 29.08.2024 у виконавчому провадженні №75926841 та постанова про арешт майна боржника від 27.11.2024 у виконавчому провадженні №75926841 є процесуальними рішеннями виконавця, на підставі яких до відповідних державних реєстрів, в тому числі Державного реєстру обтяжень рухомого майна, було внесено записи про обтяження майна боржника, а витяги ж лише посвідчують факт проведення реєстрації обтяження на виконання зазначених постанов. Технічна процедура реєстрації обтяжень, внаслідок якої сформовано такі витяги, а також відомості щодо направлення повідомлень не є виконавчими діями у розумінні Закону №1404-VIII. За таких обставин, суд першої інстанції не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця Скрипника В.Л.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення скарги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи про те, що у разі проведення державної реєстрації публічних обтяжень рухомого майна приватним виконавцем Скрипником В.Л. відомості про обтяження рухомого майна вносяться до реєстру на підставі сформованої ним заяви за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру, виконавчі дії з формування за допомогою програмних засобів та подання заяви про внесення відомостей про обтяження рухомого майна до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за наслідками процесуальних рішень приватного виконавця Скрипника В.Л. відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» вносяться до системи у виконавчому провадженні №75926841 разом з витягами про реєстрацію обтяжень рухомого майна №31681245 від 28.11.2024 та №31523864 від 29.08.2024 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що забезпечує їх фіксування у системі згідно ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження». Суд першої інстанції зробив висновок про те, що відомості щодо реєстрації обтяжень, а також щодо направлення кореспонденції не є рішеннями, безпосередньо ухваленими за результатами вчинення виконавчих дій, у той час як подання заяви про внесення відомостей про обтяження рухомого майна є виконавчими діями за наслідками процесуальних рішень приватного виконавця Скрипника В.Л. відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», направлення повідомлень про намір звернути стягнення на частки учасника товариства (боржника) за вих. № 55991 від 27.11.2024 та за вих. № 55990 від 27.11.2024 з постановою про накладення арешту на частку є виконавчими діями, обумовленими приписами ч.2 ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», за наслідками процесуальних рішень приватного виконавця Скрипника В.Л. щодо звернення стягнення на частку учасника товариства. Суд першої інстанції допустив неправильне тлумачення закону щодо визначення виконавчих дій та їх фіксування в автоматизованій системі виконавчого провадження, що за своїми наслідками зумовило прийняття неправомірного рішення в результаті розгляду скарги. У мотивувальній частині рішення суду зазначено про те, що виконавець наділений широким спектром повноважень щодо забезпечення примусового виконання рішень. У той же час, широкий спектр повноважень не наділяє приватного виконавця можливістю діяти на власний розсуд. Порушення положень ст.ст. 76-84, 228, 229, 235, 368 ЦПК України призвело до того, що суд першої інстанції однобічно дослідив одні докази, не досліджуючи інші докази, зібрані у справі, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

У судове засідання апеляційного суду 22.09.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 10.07.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси та засобами поштового зв`язку у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (а.с. 129-133), які були доставлені до електронних кабінетів та поштовим зв`язком. Заяви чи клопотання про відкладення справи розглядом не надходили. 19.09.2025 до апеляційного суду надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. про розгляд справи у його відсутність. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 10.07.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 22.09.2025 о 10-00 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Скрипника В.Л. перебуває виконавче провадження №75926841, відкрите постановою від 29.08.2024 відносно ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа №524/5680/19, виданого 19.06.2023 Автозаводським районним судом міста Кременчука.

Постановою про арешт майна боржника від 29.08.2024 у виконавчому провадженні №75926841 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , про що внесено відомості, зокрема, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (витяг №93292112 від 29.08.2024, реєстраційний номер обтяження 31523864) (а.с. 25-26).

Постановою від 27.11.2024 у цьому виконавчому провадженні накладено арешт на майнові (корпоративні) права, що належать ОСОБА_1 , про що внесено відомості, зокрема, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (витяг №94833446 від 28.11.2024, реєстраційний номер обтяження 31681245) (а.с. 6, 8-9).

За наданими скаржником ідентифікаторами для повного доступу до інформації про виконавче провадження №75926841 суд першої інстанції встановив, що до автоматизованої системи виконавчого провадження внесено відомості щодо цього виконавчого провадження, зокрема, постанови про арешт майна боржника від 29.08.2024 та 27.11.2024 (а.с. 5).

Однак, за доводами скаржника, до цієї системи приватний виконавець мав внести також відомості щодо реєстрації обтяжень №31523864 та №31681245, а також щодо направлення повідомлень товариствам.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 48 Закону №1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Зі змісту Закону №1404-VIII убачається, що державний виконавець наділений широким спектром повноважень щодо забезпечення примусового виконання рішень. Разом з тим, усі заходи щодо примусового виконання рішень мають здійснюватись у межах виконавчого провадження. Такий висновок відповідає, зокрема, змісту статті 18 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1404-VIII реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 №2432/5 (далі Положення), виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

Отже, за правилами пункту 2 Розділу ІV Положення обов`язковому внесенню до Системи підлягають: відомості про виконавчі дії; процесуальні рішення виконавця; документи, отримані на запит виконавця; заяви сторін виконавчого провадження; відповіді на заяви сторін та їх скановані копії.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що відомості щодо реєстрації обтяжень, а також щодо направлення кореспонденції, не є рішеннями, безпосередньо ухваленими за результатами вчинення виконавчих дій, якими у цьому випадку є саме постанови про накладення арешту на майно та майнові права боржника, на підставі яких були зареєстровані ці обтяження, та відомості про які були внесені приватним виконавцем до Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даної скарги є: - визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця Скрипника В.Л. у виконавчому провадженні №75926841, яка полягає у невнесенні відомостей до Автоматизованої системи виконавчого провадження про вчинену ним реєстрацію обтяжень рухомого майна №31681245 від 28.11.2024 та №31523864 від 29.08.2024 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; - зобов`язання приватного виконавця Скрипника В.Л. поновити порушене право боржника ОСОБА_1 як сторони виконавчого провадження на отримання інформації про виконавче провадження шляхом внесення відомостей до автоматизованої системи виконавчого провадження про вчинену приватним виконавцем Скрипником В.Л. у виконавчому провадженні №75926841 реєстрацію обтяжень рухомого майна №31681245 від 28.11.2024 та №31523864 від 29.08.2024 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; - визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця Скрипника В.Л. у виконавчому провадження №75926841, яка полягає у невнесенні відомостей до автоматизованої системи виконавчого провадження про вчинені ним дії з направлення повідомлень на адресу: АДРЕСА_1 , про намір звернути стягнення на частки боржника як учасника ТОВ «Будтехмонтажінвест» та ФГ «Трудовик-12», за вих. №55991 від 27.11.2024, за вих. №55990 від 27.11.2024.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 18 Закону «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Отже, з метою дотримання вимог статті 18 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець наділений відповідними повноваження для здійснення повного обсягу виконавчих дій, так як рішення суду - є обов`язковим до виконання. Невиконання рішення суду тягне за собою відповідальність, встановлену законодавством.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадженн» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджену Наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 №2432/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за №1126/29256, виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

Положенням визначено виключний перелік відомостей та документів, які підлягають внесенню до автоматизованої системи виконавчого провадження, а саме: відомості про проведену виконавчу дію; відомості про прийняте процесуальне рішення; документи, отримані на запит виконавця; заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

Нормотворець оперує такими категоріями як «відомості» та «документи», відповідно розмежовуючи форму даних, які підлягають внесенню до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Пунктом 3 Розділу ІV Положення передбачено, що відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

Пунктом 4 Розділу ІV Положення передбачено, що постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи відповідно до шаблонів документів, переданих адміністратору Системи структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець визначив орієнтовний перелік форм, якими оформлюється прийняте рішення виконавцем, при цьому конкретна форма рішення може бути визначена спеціальною нормою, яка передбачає відповідний захід примусового виконання.

Згідно з частиною 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Таким чином, єдиною допустимою формою рішення приватного виконавця про накладення арешту на майно боржника є виключно постанова, яка посвідчує вчинення виконавчої дії з накладення арешту, в свою чергу, постанова виготовляється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі закладеного у системі шаблону.

Відповідно до пункту 2-4 Розділу ІV Положення, автоматизована система виконавчого провадження під час формування шаблону постанови здійснює автоматичне фіксування відомостей про проведену виконавчу дію та про прийняте процесуальне рішення.

Автоматизована система виконавчого провадження фіксує саме відомості про проведену виконавчу дію та про прийняте процесуальне рішення.

У свою чергу, відомість це складений за встановленою формою список яких-небудь фактичних даних.

Положення передбачає виключний перелік документів, сканкопії яких вносяться до Системи, зокрема це: документи, отримані на запит виконавця; заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них.

Наявність інших документів в автоматизованій системі виконавчого провадження обумовлено виключно тим, що в силу пункту 4 Розділу ІV Положення вони були сформовані в автоматизованій системі виконавчого провадження та одночасно завантажені самою системою до матеріалів виконавчого провадження під час реєстрації відомостей про вчинення виконавчої дії та прийняття процесуального рішення.

Відомості про проведену виконавчу дію та про процесуальне рішення, а саме щодо винесення постанови про арешт майна боржника містяться у автоматизованій системі виконавчого провадження.

Заява про обтяження рухомого майна формується виконавцем в силу приписів Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» з метою проведення реєстрації обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі відповідної постанови про арешт майна боржника.

Відповідно до пункту 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 №830, реєстратори - суб`єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком.

Відповідно до абзацу 5 пункту 5 Порядку, державна реєстрації публічних обтяжень рухомого майна під час примусового виконання рішень відповідно до закону проводиться державним або приватним виконавцем.

Під час реєстрації обтяжень майна боржника в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна приватний виконавець виступає безпосередньо як державний реєстратор. У разі проведення державної реєстрації публічних обтяжень рухомого майна державним або приватним виконавцем відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі сформованої ними заяви за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна (абзац 3 пункту 6 Порядку).

Формування приватним виконавцем заяви про обтяження рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є невід`ємною складовою реєстраційної дії, яка вчиняється реєстратором приватним виконавцем для реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про наявність обтяження щодо майна боржника, накладеного відповідною виконавчою дією, оформленою процесуальним рішенням виконавця у вигляді постанови про арешт майна боржника.

За таких умов, формування заяви не є ані виконавчою дією, ані процесуальним рішенням виконавця, яким оформлюється виконавча дія, та не відноситься до документів, отриманих на запит виконавця, та тим більше до заяв сторін виконавчого провадження, а відповідно, відомості або сканкопія такої заяви не підлягає внесенню до Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 09.07.2019 у справі №910/15888/17 зазначено, що відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження щодо рішення, яке було скасовано не остаточно, адже в іншій частині воно підлягає виконанню. Виконавцю не надано повноважень щодо закінчення виконавчого провадження у частині, яка підлягає виконанню. У випадку закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» знімається арешт, накладений на майно боржника, а відомості про нього виключаються з Єдиного реєстру боржників, що у даному випадку є недоречно.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04.05.2022 у справі №725/3052/21, провадження №61-14958св21, від 29.09.2023 у справі №336/1212/23, провадження №61-6333св23, від 30.05.2024 у справі №541/1409/22, провадження №61-18020св23.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, постановою про арешт майна боржника від 29.08.2024 у виконавчому провадженні №75926841 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , про що внесено відомості, зокрема, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (витяг №93292112 від 29.08.2024, реєстраційний номер обтяження 31523864) (а.с. 25-26).

Постановою від 27.11.2024 у цьому виконавчому провадженні накладено арешт на майнові (корпоративні) права, що належать ОСОБА_1 , про що внесено відомості, зокрема, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (витяг №94833446 від 28.11.2024, реєстраційний номер обтяження 31681245) (а.с. 6, 8-9).

До автоматизованої системи виконавчого провадження внесено відомості щодо цього виконавчого провадження, зокрема, постанови про арешт майна боржника від 29.08.2024 та 27.11.2024 (а.с. 5).

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова про арешт майна боржника від 29.08.2024 у виконавчому провадженні №75926841 та постанова про арешт майна боржника від 27.11.2024 у виконавчому провадженні №75926841 є процесуальними рішеннями виконавця, на підставі яких до відповідних державних реєстрів, в тому числі Державного реєстру обтяжень рухомого майна, було внесено записи про обтяження майна боржника, а витяги ж лише посвідчують факт проведення реєстрації обтяження на виконання зазначених постанов; технічна процедура реєстрації обтяжень, внаслідок якої сформовано такі витяги, а також відомості щодо направлення повідомлень, не є виконавчими діями у розумінні Закону №1404-VIII

Доводи апеляційної скарги про те, що приватний виконавець не вніс до Системи відомості про виконавчі дії з реєстрації обтяжень №31681245 та №31523864 як способу діяльності, спрямованого на виконання рішення, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають приписам чинного законодавства, у даному випадку виконавчою дією є арешт майна, оформлений процесуальним рішенням у вигляді постанови про арешт майна боржника, відомості про що містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги проте, що приватний виконвець не вніс до Системи відомості про виконавчі дії з направлення повідомлень на адресу: АДРЕСА_1 , про намір звернути стягнення на частки боржника як учасника ТОВ «Будтехмонтажінвест» та ФГ «Трудовик-12» за вих. №55991 від 27.11.2024, за вих. №55990 від 27.11.2024 як способу надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження та діяльності, спрямованої на виконання рішення, то ці доводи колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги, оскільки відомості про поштове направлення не є відомостями про виконавчу дію та не є відомостями про процесуальне рішення виконавця, в тому числі докази направлення не відносяться до запитів приватного виконавця або заяв сторін виконавчого провадження. Відомості про таке поштове направлення не підлягають внесенню до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Креремчука Полтавської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов О. В. Чумак