Справа № 523/5458/24
Провадження №2/523/2061/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"22" вересня 2025 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Аліної С.С.,
за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-ГАРАНТ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
До Пересипського районного суду м. Одеси надійшов позов Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-ГАРАНТ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 39 606,00 грн.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 27.04.2023 року на км 447+500 автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса сталася ДТП за участю автомобіля Daewoo Matiz, д/з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка рухаючись по Хаджибеївському мосту автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 447+500, при виконанні маневру перестроювання з середньої полоси руху в ліву полосу руху, не впевнилась в безпеці маневру, не впоралась з керуванням транспортного засобу та допустила зіткнення з відбійником. Водія доставили до МКЛ № 11 у місті Одесі.
В наслідок ДТП, на вказаній автомобільній дорозі було пошкоджено кріплення бар`єрного огородження (Vario Guard) довжиною 44 метра.
Автомобільна дорога загального користування державного значення М- 05 Київ - Одеса км 447+500 м, на якій сталася ДТП, включена до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2023 року № 1318 і належить до сфери управління Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України. Ділянка даної дороги км 447+500 знаходиться на балансі Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області. Відповідно, внаслідок ДТП, яка мала місце 27.04.2023 року, ОСОБА_1 . Службі відновлення завдала матеріальних збитків.
Розмір фактично понесених затрат Службою відновлення становить 39 606, 00 (тридцять дев`ять тисяч шістсот шість гривен), 00 коп.
Дані обставини стали підставою звернення до суду.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 21.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03.06.2025 року.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 03.06.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 22.09.2025 року.
У судове засідання представник позивача Тишевич Н.М. не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, надала письмову заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності.
У судове засідання відповідач ОСОБА_1 та її представник Топунова А.М., не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
У судове засідання представник ТОВ «Альфа-Гарант» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.
В матеріалах справи містяться відзив представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Топунової А.М в якому вважає позов необґрунтованим тому просить відмовити в його задоволенні (арк.сп.93-99).
В матеріалах справи також містяться відзив представника відповідача ТОВ СК «Альфа Гарант» в якому вважає позов необґрунтованим, тому просить відмовити в його задоволенні (арк.сп.100-112).
У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та інших учасників процесу, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено про те, що 27.04.2023 року на км 447+500 автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса сталася ДТП за участю автомобіля Daewoo Matiz, д/з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка рухаючись по Хаджибеївському мосту автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 447+500, при виконанні маневру перестроювання з середньої полоси руху в ліву полосу руху, не впевнилась в безпеці маневру, не впоралась з керуванням транспортного засобу та допустила зіткнення з відбійником. Водія доставили до МКЛ № 11 у місті Одесі.
В наслідок ДТП, на вказаній автомобільній дорозі було пошкоджено кріплення бар`єрного огородження (Vario Guard) довжиною 44 метра.
Автомобільна дорога загального користування державного значення М- 05 Київ - Одеса км 447+500 м, на якій сталася ДТП, включена до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2023 року № 1318 і належить до сфери управління Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України. Ділянка даної дороги км 447+500 знаходиться на балансі Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області.
Відповідно, внаслідок ДТП, яка мала місце 27.04.2023 року, ОСОБА_1 . Службі відновлення завдала матеріальних збитків.
Розмір фактично понесених затрат Службою відновлення становить 39 606, 00 (тридцять дев`ять тисяч шістсот шість гривен), 00 кой.
Так, ТОВ «Автоматістраль-Південь», за умов Договору № 1У від 10 червня 2020 року було здійснено експлуатаційне утримання автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса км 274+435 - км 466+700, в тому числі до переліку робіт увійшов ремонт металевого бар`єрного огородження з використання автомобіля бортового вантажопідйомністю до 5 т (Vario Guard) (Розділ ІАкту №1 від 12.06.2023 року).
Відповідно Форм КБ-3, КБ-2в Підрядником було виконано фізичних обсягів робіт на загальну суму 1 105 722 грн., 00 коп.
Згідно Витягу з форми КБ-2в від 12.06.2023 р., зазначається перелік робіт з експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування державного значення, ділянки км 447+500 де сталася дорожньо-транспортна пригода, фактична вартість яких відповідно Акту № 1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2023 року становить 39 606, 00 (тридцять дев`ять тисяч шістсот шість гривен), 00 коп.
Фактична вартість відновлювальних робіт Службою відновлення була сплачена у повному обсязі, відповідно платіжної інструкції № 395 (внутрішній номер 277580064) від 12 червня 2023 року.
Згідно полісу № 211238617 (діючого на момент ДТП) обов`язкового страхування (з електронних даних МТСБУ), між власником транспортного засобу Daewoo Matiz, д/з НОМЕР_1 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Посилаючись на норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV (з наступними змінами і доповненнями) (надалі - Закон) виходить наступне: обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття з вказаного Закону). Пунктом 1.3 ч. 1 ст. 1 цього Закону вказано, що потерпілими визнаються юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок ДТП, з використанням транспортного засобу.
Пунктами 22.1, 22.2 ст. 22 Закону визначається, що при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 31 Закону встановлено, що розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акту чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, відтак саме страховик у даному випадку має відшкодовувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону, юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного засобу, особи, відповідальність яких застрахована - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Згідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася з участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та /або майну потерпілого.
Пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 року № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» зазначено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи мають право на відшкодування їм збитків, заподіяних внаслідок пошкодження дорожніх об`єктів чи окремих елементів власниками транспортних засобів. Пунктом 6 статті 12 ЗУ «Про автомобільні дороги» встановлено, що орган державного управління автомобільними дорогами загального користування державного значення має право вимагати від користувачів автомобільних доріг відшкодування збитків, завданих автомобільним дорогам та їх складовим.
Відповідно до п.6.1.6 ч. 6 Положення про Службу відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області (нова редакція), затвердженого наказом Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України № Н-293 від 07.07.2023 р.: «Служба відновлення має право порушувати питання або бути позивачем у судових справах щодо зокрема, відшкодування збитків, заподіяних протиправними діями (порушення правил експлуатації доріг і дорожніх споруд, псування чи крадіжка майна дорожнього господарства та інших об`єктів, які закріплені за Службою на праві оперативного управління (обліковуються на балансі), пошкодження об`єктів дорожньої інфраструктури, неправомірне розміщення об`єктів у межах смуги відведення автомобільних доріг, створення перешкод і безпечного руху на автомобільних дорогах та інше), та притягнення до відповідальності юридичних та фізичних осіб згідно із законодавством».
Згідно з ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. А з урахуванням норм ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виходить, що обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювана шкоди і майновою шкодою, що виникла у потерпілої особи. Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою; вину.
Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вказані висновки в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та цією шкодою.
Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про автомобільні дороги» державне управління державними автомобільними дорогами загального користування здійснює Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність, якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.
Одним з основних предметів діяльності Служби відновлення в Одеській області є забезпечення розвитку та функціювання автомобільних доріг загального користування державного значення в Одеській області шляхом їх нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, ремонтів та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про автомобільні дороги» складовими автомобільної дороги загального користування у межах смуги відведення є: земляне полотно; проїзна частина; дорожнє покриття; смуга руху; споруди дорожнього водовідводу та водоочисні споруди; споруди шумозахисні; штучні споруди; засоби технологічного зв`язку; інженерне облаштування; спеціальні споруди та засоби, призначені для забезпечення безпечних та зручних умов руху (освітлення, стаціонарні комплекси вимірювання вагових і габаритних параметрів транспортних засобів, примусового зниження швидкості руху); архітектурне облаштування: архітектурні споруди та декоративні насадження, призначені для забезпечення естетичного вигляду автомобільних доріг; технічні засоби організації дорожнього руху, автопавільйони, лінійні споруди і комплекси, що забезпечують функціонування і збереження доріг; елементи санітарного облаштування; зелені насадження; спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів.
На підставі ст. 49 ЗУ «Про автомобільні дороги», власники доріг, органи, що здійснюють управління автомобільними дорогами, та користувачі автомобільних доріг, винні у порушенні вимог даного Закону та несуть відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 22 ЦК України - особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до п. п. 4-7,11,16,17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі і право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а або особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи і обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП. що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в ловчому обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.
При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК країни). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї частина друга статті 14 цього Кодексу).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.
Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16, який у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів України.
За таких підстав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача матеріальної шкоду у розмірі 39 606,00 грн.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу який би спростував доводи викладені позивачем.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
При таких обставинах, позовні вимоги Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-ГАРАНТ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 12,13, 79-82, 141, 263-265, 280-282, 353 ЦПК України, ст.ст. 22, 1167, 1187 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-ГАРАНТ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 22.09.2025 року.

Суддя: Аліна С.С.