Справа № 750/8912/25
Провадження № 2/750/2550/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретар Костюк С.О.,

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2018, 2022 роках між сторонами спору укладено три кредитні договори, за якими Позичальнику відкрито кредитні лінії із загальним лімітом овердрафту у розмірі 117 555,16 грн.

Позивач свої зобов`язання по договорах виконав, надавши Відповідачу кредитні кошти, натомість унаслідок невиконання своїх зобов`язань Відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 152565,57 грн, які Позивач просить стягнути на свою користь, разом із судовими витратами, які складаються зі сплаченого судового збору. Справу просив розглянути за відсутності представника банку.

Ухвалою суду від 08.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи.

06 серпня 2025 року судом закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 30.09.2025.

Відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив. Вказав, що при укладенні договорів не був ознайомлений з усіма істотними умовами. Всупереч вимогам Закону України «Про споживче кредитування» банк не надав Відповідачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Публічна пропозиція Позивача Відповідачем не підписана, а тому її не можна вважати складовою кредитного договору. Також Відповідач вказав, що нарахування Позивачем комісії за обслуговування кредиту є необгрунтованим, а сама умова договору нікчемною в силу ст. 228 ЦК України. Також відповідач звернув увагу суду, що має на утриманні дитину-інваліда до 18 років, яка потребує постійного лікування, що є непередбачуваною обставиною, яка згідно з вимогами ст. 617 ЦК України є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідь на відзив від Позивача до суду не надходила.

У судовому засіданні Відповідач позовні вимоги визнав частково. Повідомив, що отримував кредитні кошти та не відмовляється від погашення кредитної заборгованості, проте вважає, що заявлена Позивачем сума є завеликою, ураховуючи скрутне матеріальне становище Відповідача, наразі він не має можливості повністю розрахуватися за кредитом. Просить суд зменшити розмір стягнення.

Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами спору укладено кредитні договори: 24.06.2018 кредитний договір № 401, за яким Позичальнику видано кредитну карту з лімітом овердрафту в сумі 1 000 грн, який пізніше було підвищено до 50 000 грн; 02.12.2022 кредитний договір № , за яким Позичальнику видано кредит в сумі 54524,95 грн; 02.12.2022 кредитний договір № , за яким Позичальнику видано кредит в сумі 13030,21 грн.

Так, 24.06.2018 Відповідач отримав пропозицію на укладення договору карткового рахунку в АТ «ПУМБ», яку прийняв (далі - договір № 401) (а.с. 24-35 зворот) та уклавши договір, за яким Відповідачу відкривається поточний рахунок надаються кошти у гривні у вигляді відновлювальної кредитної лінії. Згідно з довідкою Позивача про збільшення кредитного ліміту до договору № 401, відповідачу було збільшено кредитний ліміт у період з 24.06.2018 по 27.02.2022 до 50 000 грн (а.с. 37 зворот).

02 грудня 2022 року Відповідач за допомогою електронного підпису шляхом введення ОТР-пароля, надісланого на номер телефону, підписав заяву № про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «ПУМБ» (далі договір ) (а.с. 14-15), на отримання кредиту на споживчі цілі в сумі 54524,95 грн (п.п. 3) строком на 36 місяці (п. 4), розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4% (п. 5), зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% (п. 6), спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі, банківський переказ на рахунок в АТ «ПУМБ».

У заяві визначено платіжні періоди 36, з 02.12.2022 по 02.12.2025; сума платежу за розрахунковий період становить 2278,17 грн щомісяця. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 763,35 грн щомісячно.

Крім того, Відповідач за допомогою електронного підпису шляхом введення ОТР-пароля, надісланого на номер телефону підписала паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом згаданої заяви (а.с. 15 зворот).

02 грудня 2022 року Відповідач за допомогою електронного підпису шляхом введення ОТР-пароля, надісланого на номер телефону, підписав заяву № про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «ПУМБ» (далі договір ) (а.с. 16-17), на отримання кредиту на споживчі цілі в сумі 13030, 21 грн (п.п. 3) строком на 36 місяці (п. 4), розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,4% (п. 5), зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% (п. 6), спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі, банківський переказ на рахунок в АТ «ПУМБ».

У заяві визначено платіжні періоди 36, з 02.12.2022 по 02.12.2025; сума платежу за розрахунковий період становить 544,43 грн щомісяця. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 182,42 грн щомісячно.

Крім того, Відповідач за допомогою електронного підпису шляхом введення ОТР-пароля, надісланого на номер телефону підписала паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом згаданої заяви (а.с. 17 зворот).

Відповідно до копій платіжних інструкцій № TR. 61737288.58405.25578 від 02.12.2022 (а.с. 38) та № TR. 61737293.58486.25578 Відповідачем здійснено платежі по кредитних договорах № та № у розмірі 54524,95 грн та 13030, 21 грн відповідно, отримувач: ОСОБА_1 .

Згідно з розрахунками заборгованості (а.с. 29-30, 31) унаслідок невиконання Відповідачем своїх кредитних зобов`язань належним чином, її заборгованість перед Позивачем станом на 09.04.2025 склала:

По кредитному договору від 24.06.2018 № 401 - 75803.05 грн, з яких: 42836.3 грн заборгованість за кредитом; 32966.75 грн заборгованість процентами; 0 грн заборгованість за комісією;

По кредитному договору від 02.12.2022 № 63180.66 грн, з яких: 45763.02 грн заборгованість за кредитом; 8.44 грн заборгованість процентами; 17409.2 грн заборгованість за комісією;

По кредитному договору від 02.12.2022 № 13581.86 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят одна гривня 86 копійок) грн, з яких: 9772.68 грн заборгованість за кредитом; 0.94 грн заборгованість процентами; 3808.24 грн. заборгованість за комісією;

У повідомленні АТ «ПУМБ» від 03.03.2025 за вих. № КНО-44.2.2/580, яке відправлене Відповідачу рекомендованим листом через ПАТ «Укрпошта», Товариство вимагає протягом 30 днів з дня отримання листа погасити заборгованість за укладеними кредитними договорами, що на 09.04.2025 становить 152565,57 грн (а.с. 35 зворот). В повідомленні також зазначається, що у разі невиконання Відповідачем вимог, які в ньому містяться, Позивач застосує примусове стягнення вказаної заборгованості або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або у судовому порядку.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.112021 у справі № 243/6552/20, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19 та інших.

Таким чином, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказані вище Договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного в письмовій формі.

За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачу при пред`явленні вказаного позову необхідно було довести факти укладення кредитних договорів, перерахування коштів позичальнику, неналежного виконання позичальником умов договорів.

На підставі дослідження та оцінки наявних у матеріали справи доказів, аналізу норм законодавства, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає, що Позивач довів обставини укладення кредитних договорів, перерахування коштів позичальнику.

Сторони узгодили розмір кредитів, грошову одиницю, в якій надано кредити, строки та умови кредитування, відповідальність за невиконання договірних умов, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договорів на таких умовах.

Факт надання коштів підтверджується платіжними інструкціями, а також випискою з особового рахунку Відповідача.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та з усталеною практикою Верховного Суду виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Також Позивачем обгрунтовано нараховувалася Відповідачу плата за користування кредитними коштами у вигляді процентів, розмір яких погоджено та визначено умовами кредитних договорів.

Разом з тим, суд вважає, що у Позивача відсутні правові підстави для нарахування комісії за обслуговування кредитів.

Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 згаданого Закону. Встановлення комісії за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались, як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць (висновок Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 та від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17);

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 вказаного Закону Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5 цих Правил, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом є витрати споживача, уключаючи комісії. Тож наведеними нормами права передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Разом з тим, умовами укладених сторонами кредитних договорів - інформацією, яка зазначена у заявах на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № від 02.12.2022 та № від 02.12.2022 передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,4%. Проте, ні у заявах, ні в паспорті споживчого кредиту, ні в інших наявних у справі документах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена ця щомісячна комісія.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, так як її споживач має право отримувати безоплатно. Позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з Відповідачем переліку послуг, за які вона має сплачувати комісію, при укладенні кредитного договору.

Тому суд доходить висновку, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, абз. 1 ч. 2, ч. ч. 4, 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» положення п. 4 заяви Відповідача № від 02.12.2022 та від 02.12.2022 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування про його обов`язок щомісячно сплачувати Позивачеві комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а тому не мають враховуватися при визначенні загального розміру заборгованості Відповідача за кредитом.

Згідно з розрахунком заборгованості Відповідача (а.с. 40) Позивачем нараховано комісію за кредитним договором № від 02.12.2022 за період з 02.01.2023 по 27.03.2025 у загальному розмірі 21225,95 грн, з яких фактично сплачено 3816,75 грн та 17409,20 грн - залишок непогашеної заборгованості.

По договору № від 02.12.2022 банком нараховано Відповідачу комісію за період з 02.01.2023 по 27.03.2025 у загальному розмірі 5072,34 грн, з яких фактично сплачено 1264,10 грн та 3808,24 грн - залишок непогашеної заборгованості.

Отже суми здійсненої Відповідачем оплати по безпідставно нарахованих комісіях по цих договорах має бути врахована як погашення заборгованості за тілом кредиту, а тому на цю суму має бути зменшена заборгованість за кредитом.

Заборгованість по комісіям, яка нарахована, але не сплачена, стягненню з Відповідача також не підлягає.

Таким чином, загальний розмір заявленої до стягнення банком заборгованості за двома договорами має бути зменшено на суму нарахованих Позивачем комісій, тобто на 26298,29 грн.

Отже загальний розмір заборгованості за трьома кредитними договорами, яка підлягає стягненню з Відповідача, становить 126267,28 грн (152565,57 26298,29).

Суд відхиляє доводи Відповідача щодо не надання йому для ознайомлення інформації про істотні умови договорів, оскільки Відповідач не вказує, які наслідки це мало для нього, зважаючи, що отримання кредитних коштів він не заперечив, нарахування процентів по договорах здійснено за ставкою 0,01 %, неустойка не нараховувалася, а щодо стягнення комісії за договором Відповідач заперечує з інших підстав і ці заперечення судом враховані, у задоволенні позовних вимог у цій частині Позивачу відмовлено.

Суд також не враховує як обставину, яка виникла внаслідок випадку або непереборної сили стан здоров`я малолітнього сина Відповідача, як підставу для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань. Крім того суд звертає увагу, що син Відповідача ОСОБА_2 страждає вадами здоров`я з моменту народження, тобто з 2014 року, а кредити були отримані у 2018 та 2022 роках, тому неспроможність Відповідача виконати свої зобов`язання за таких умов не можуть бути пов`язані із раптовим настанням випадку чи обставин непереборної сили.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 82,76 %, тому пропорційно розміру задоволених позовних вимог з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судовий збір у розмірі 2004,78 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. № 4, ) заборгованість у розмірі 126267 (сто двадцять шість тисяч двісті шістдесят сім) гривень 28 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. № 4, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2004 (дві тисячі чотири) гривні 78 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Олег КОСЕНКО