Номер провадження: 22-ц/813/6484/25
Справа № 492/343/25
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 29 травня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Варгаракі С.М., у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

20.03.2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (далі ТОВ) «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 055,48 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 03.08.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 491955941, згідно умов якого відповідач отримала кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом (т.1, а.с.14зворот-16).

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за кредитним договором № № 491955941 від 03.08.2021 року (т.1, а.с.43-46).

28.11.2019 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно якої строк дії договору було продовжено до 31.12.2020 року (т.1, а.с.49).

31.12.2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018 зі строком дії договору до 31.12.2021 року (т.1, а.с.50-52).

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року (т.1, а.с.55).

31.12.2022 року сторони вказаного договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 року (т.1, а.с.56).

31.12.2023 року сторони вказаного договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року (т.1, а.с.57).

Крім того, позивач зазначав, що п. 2.1 Розділу 2 Договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 року встановлено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (т.1, а.с.43).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 06.05.2023 року до договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги за кредитним договором № 491955941 від 03.08.2021 року (т.1, а.с.58).

23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 491955941 від 03.08.2021 року (т.1, а.с.60-63).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги, у тому числі, за кредитним договором № 491955941 від 03.08.2021 року (т.1, а.с.65).

26.12.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» було укладено договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 491955941 від 03.08.2021 року(т.1, а.с.67-70).

Посилаючись на те, що до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» перейшло право вимоги за кредитним договором №491955941 від 03.08.2021 року, а також на те, що позичальником було порушено умови вказаного кредитного договору, внаслідок чого у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором у відповідному розмірі, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 29.05.2025 року у задоволенні позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» було відмовлено (т.1, а.с.190-193).

В апеляційній скарзі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Крім того апелянт ставить питання про розподіл судових витрат понесених позивачем у суді першої та апеляційної інстанціях (т.1, а.с.207-219).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Скиба М.А. просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с.15-21).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 19.09.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Громіка Р.Д. у відпустці, а також враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 22.09.2025 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2025 року (т.2,а.с.27), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (т.2, а.с.8-10).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено факту відступлення права вимоги за кредитним договором, а тому ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» не є належним позивачем у справі (т.1, а.с.190-193).

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

З матеріалів справи вбачається наступне.

03.08.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 491955941, згідно умов якого відповідач отримала кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом (т.1, а.с.14зворот-16).

Крім того, 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01.

Пунктом 2.1 розділу 2 вказаного договору передбачено, що згідно умов договору клієнт-зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Тобто предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року правом вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі, права грошових вимог до боржників по сплаті богу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникають у майбутньому.

Пунктом 1.2. договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме: реєстрах прав вимоги.

В той же час, відповідно до п. 1.5. договору факторингу, реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку №1 до договору.

Тобто, реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та сторін.

Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до факторі в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги.

Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб (т.1, а.с.43-46).

Таким чином, відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс» відбулося відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), який було фактично укладено після укладення кредитного договору (з додатковими угодами до нього).

28.11.2019 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно якої строк дії договору було продовжено до 31.12.2020 року (т.1, а.с.49).

31.12.2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118/-01 від 28.11.2018 зі строком дії договору до 31.12.2021 року (т.1, а.с.50-52).

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року (т.1, а.с.55).

31.12.2022 року сторони вказаного договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 року (т.1, а.с.56).

31.12.2023 року сторони вказаного договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року (т.1, а.с.57).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 06.05.2023 року до договору факторингу № 28/118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги за кредитним договором № 491955941 від 03.08.2021 року (т.1, а.с.58).

23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 491955941 від 03.08.2021 року (т.1, а.с.60-63).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 року до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги, у тому числі, за кредитним договором № 491955941 від 03.08.2021 року (т.1, а.с.65).

26.12.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС»було укладено договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 491955941 від 03.08.2021 року (т.1, а.с.67-70).

Також згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 26/12/Е від 26.12.2024 року, до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» перейшло право вимоги, у тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 491955941 від 03.08.2021 року (т.1, а.с.65).

Враховуючи наведене, укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги за кредитним договором №491955941 від 03.08.2021 року передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому - позивачу на підставі реєстру, який оформлений належним чином.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у позові з підстав не доведення позивачем факту відступлення права вимоги за кредитним договором. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову, з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Як вже зазначалось, 03.08.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 491955941, згідно умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 21 000,00 грн. строком на 140 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 251,85% річних. В разі невиконання умов вказаного договору, процентна ставка складає 474,50% річних (т.1, а.с.14зворот-16).

Крім того, позичальником було підписано паспорт споживчого кредиту, який також зазначає умови кредитування (т.1, а.с.13).

Позичальник підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) на законодавчому рівні було встановлено порядок укладення договорів в мережі Інтернет спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (ч. 3 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розмішені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч. 5 ст. 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі,що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону).

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В своїй постанові від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовій формі.

На підтвердження своїх доводів, позивачем було надано: кредитний договір № 491955941 (т.1, а.с.14зворот-16), паспорт споживчого кредиту (т.1, а.с.13-14), платіжне доручення від 03.08.2021 року про перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника у розмірі 21 000,00 грн. (т.1, а.с.40).

У встановленому законом порядку кредитний договір позичальником спростовано не було.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитом у розмірі 21 055,48 грн., з яких: 16 231,45 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4 824,03 грн. заборгованість за відсотками (т.1, а.с.78).

Зазначений розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Крім того, заборгованість позичальником не погашена на даний час та має місце.

Зважаючи на те, що позивач апелянт у справі, надав суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, та враховуючи заборгованість за кредитом позичальником не сплачена, позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 055,48 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, в апеляційній скарзі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» також ставить питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6 000,00 грн. та апеляційної інстанції у розмірі 6 000,00 грн.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» було додано договір про надання правничої допомоги № 27/12/24-01 від 27.12.2024 року, укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (т.1, а.с.80-81), Додаткову угоду до вказаного договору № 12 від 27.12.2024, а також Акт прийому передачі наданих послуг від 27.12.2024 року, відповідно до якого вартість наданих послуг у суді першої інстанції склала 6 000,00 грн.

Згідно зазначеного Акту, Адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надало в суді першої інстанції наступні послугиТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС»:

-складання позовної заяви, вартість послуги 5 000,00 грн.

-вивчення матеріалів справи, вартість послуги 1000,00 грн. (т.1, а.с.83).

Тобто зазначені обставини свідчать про те, що вказані витрати позивача у суді першої інстанції були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, а тому вони підлягають відшкодуванню, шляхом стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача.

Що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, то будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині апелянтом надано не було, а тому колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання в цій частині.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Крім того, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2 422,40 грн. (т1, а.с.1) та за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.(т.2, а.с.3), а всього: 6 056,00 грн. (2 422,40 + 3 633,60 = 6 056,00), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Також зважаючи на те, що зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» задовольнити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 29 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» Продан Юлії Дмитрівни про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», , заборгованість за кредитним договором № 491955941 року від 03.08.2021 року у розмірі 21 055,48 (двадцять одна тисяча п`ятдесят п`ять гривень 48 копійок).

Стягнути ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», , судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 6 056,00 (шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 копійок) та судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги у суді першої інстанції у розмірі 6 000,00 (шість тисяч гривень 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький