ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8874/25 Справа № 175/6393/24 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Макарова М.О., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу ,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року позивач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Дворецьку Я.І. звернулася до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивований тим, що сторони з 12 лютого 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу(а.с.13). Від шлюбу сторони мають п`ять спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спільне сімейне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства припинені, проживають окремо.

Враховуючи викладене, позивачка просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 12 лютого 2015 року Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №05, між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , які від шлюбу мають трьох спільних неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після розірвання шлюбу прізвища позивачки ОСОБА_9 залишити незмінним.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Шлюб, зареєстрований 12 лютого 2015 року Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №05, між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , які від шлюбу мають трьох спільних неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - розірвано.

Вирішено, що після розірвання шлюбу прізвища ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не змінюються.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивачка просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, зазначила, що на сьогоднішній день позивачка підтримує свої позовні вимоги. Вона не має наміру відновлювати стосунки з відповідачем, тож подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з п. 1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч.1,4 ст. 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 12 лютого 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 12.02.2015 року (а.с.13).

Від шлюбу сторони мають п`ять спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.14-18).

Спільне сімейне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства припинені, проживають окремо.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2025 року надано сторонам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк на примирення 3 місяці.

За час наданого судом строку, подружжя не примирилось.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Як зазначила позивачка в своїй позовній заяві, з відповідачем вони фактично припинили подружнє життя, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, а подальше спільне життя як подружжя, а збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Колегія суддів звертає увагу, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Крім цього, судом першої інстанції сторонам було надано строк для примирення, однак, такого не відбулося та сторони не примирилися.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що позов складено та підписано представником позивача, що ставить під сумнів дійсне волевиявлення позивача щодо розірвання шлюбу, оскільки чинне законодавство не містить обмежень щодо можливості участі представника у зазначеній категорії судових справ.

Так, відповідно до абзацу другого пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно із частиною першою статті 115 СК України розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Водночас колегія суддів зауважує, що наведений пункт постанови Пленуму Верховного Суду України містить посилання на статтю 115 СК України у редакції Закону України від 01 червня 2010 року № 2302-VI.

Але згідно із Законом України від 01 липня 2010 року № 2398-VI статтю 115 СК України викладено у новій редакції, відповідно до якої вимога про реєстрацію розірвання шлюбу за рішенням суду виключно за заявою колишньої дружини або чоловіка втратила чинність.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 127/575/17 (провадження № 61-25804св18), від 01 серпня 2019 року у справі № 757/37495/17-ц (провадження № 61-41809св18), від 09 липня 2021 року у справі № 607/10879/20 (провадження № 61-3572св21) від 29 листопада 2023 року № 202/4449/22 (провадження № 61-4479св23).

Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади.

Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник

За змістом частини четвертої статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Позовна заява підписана представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Дворецькою Яною Іванівною.

До позовної заяви додано ордер адвоката Дворецької Яни Іванівни на представництво інтересів ОСОБА_2 та копію договору про надання правової допомоги від 16 лютого 2022 року.

Згідно умов договору (розділу 1) АДВОКАТ зобов`язується надавати правову (юридичну) допомогу для захисту у разі порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод та законних інтересів КЛІЄНТА відповідно до діючого законодавства, а КЛІЄНТ зобов`язується сплатити АДВОКАТУ гонорар (винагороду) за надання правової допомоги (в тому числі додаткову винагороду, додаткові витрати пов`язані з наданням правової допомоги), відповідно до цього Договору.

Пунктом 2.1.1. Договору передбачено право Адвоката Представляти інтереси КЛІЄНТА перед фізичними особами, в тому числі: фізичними особами підприємцями, самозайнятими особами, в установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності, в тому числі, але не виключно: судах усіх інстанцій загальної юрисдикції, органах прокуратури, поліції, нотаріату, адвокатури, органах місцевого самоврядування, системі органів державного казначейства, судової адміністрації, в органах пенсійного фонду, в органах виконавчої служби, у всіх відділах державної реєстрації актів цивільного стану, в органах опіки та піклування, тощо.

Згідно п. 2.1.2. Договору правом Адвоката є вчиняти всі дії, передбачені цивільним, кримінальним, господарським, адміністративним процесуальним законодавством, у тому числі користуватися правами, передбаченими ст.ст. 42-43 (учасники справи), 48-49, (сторони), 52-53 (треті особи, що заявляють/не заявляють самостійні вимоги), 58-59, 64 (представник) 69 (свідок) ЦПК України, …, а також вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством України, з правом підпису всіх необхідних документів (позовних заяв, відзивів, заперечень, клопотань, заяв, тощо).

До позовної заяви додано документи, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги представнику ОСОБА_2 - адвокату Дворецької Яни Іванівни.

Таким чином представник позивача - адвокат Дворецька Яна Іванівна не мала встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені позивачки ОСОБА_2 .

Аналогічна правова позиція, щодо того, що адвокат не має встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнта, викладена Верховним Судом у постанові від справі № 607/10879/20 від 09 липня 2021 року.

Також, колегія суддів звертає увагу, що перебування позивачки за кордоном ніяк не перешкоджає і не позбавляє її права для звернення до суду.

Доводи апелянта про порушення правил підсудності колегія суддів не приймає до уваги, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні (ч.10 ст. 28 ЦПК України).

Відповідно до відповіді з демографічного реєстру №602483 (а.с.32) відомості про реєстрацію відповідача ОСОБА_1 в Єдиному демографічному реєстрі відсутні.

Згідно з інформацією Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за вих. №1191/2-14 (а.с. 34), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина України (серія/номер): НОМЕР_2 , виданий 01.09.1998 року Бабушкінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, ІПН НОМЕР_3 .

Місце проживання з 30.01.2015 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . 21.12.2023 року, за заявою власника будинку, ОСОБА_1 було знято з реєстрації місця проживання.

Позивачка на час звернення до суду з позовом правомірно звернулась до суду за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Проте, апелянт не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції доказів того, що станом на дату звернення позивачки до суду, він мав інше зареєстроване місце проживання.

Крім того, зміна фактичного місця проживання в процесі розгляду справи не є наслідком перенаправлення справи до іншого суду.

Зважаючи, що справа перебуває на розгляді 1,5 роки у суді, сторони за цей час не примирилися, та враховуючи, що позивачка у своїх запереченнях на апеляційну скаргу зазначила, що на сьогоднішній день підтримує свої позовні вимоги, не має наміру відновлювати стосунки з відповідачем, тож подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 жовтня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

І.А. Єлізаренко