Справа № 716/1571/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2025 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пухарєвої О.В.,

з участью секретаря судових засідань Кульки О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Міняйла Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Міняйла Я.В., звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, в якому просив: стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову представник посилається на те, що 25.04.2025 поліцейськими Управління патрульної поліції в Чернівецькій області капралами поліції Ткачуком Д.С. та Кіктєм Т.В. винесено три постанови за порушення правил дорожнього руху, за що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, ч.10 ст. 121 КУпАП, ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн, 510,00 грн, 510,00 грн відповідно.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.07.2025 у справі № 716/818/25 суд вирішив позов ОСОБА_1 задовольнити, скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справах про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.126, ч.2 ст.122, ч.10 ст.121 КУпАП та відповідно провадження у справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816,80 грн.

Представник зазначає, що в результаті незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, позивачу заподіяна моральна шкода, для відшкодування якої він звернувся з цим позовом до Заставнівського районного суду. Моральні страждання позивача полягали в переживаннях щодо приниження його честі та гідності, ігнорування інспектором будь-яких намагань позивача скористатися правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності, необхідністю нести витрати на правнису допомогу. Підчас судової «тяганини» позивач постійно знаходився у стресовій ситуації, внаслідок необґрунтованих звинувачень, тривалого судовго процесу. Перебуваючи в статусі «правопорушника» він відчував постійну напругу та пригнічений нервовий стан, намагаючись повернути своє чесне ім`я та репутацію, що постійно завдавало йому моральних та душевних страждань, розмір яких він оцінює в 20 000 грн.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області 01.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 14:30 год. 30.09.2025.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, присили її задовольнити.

Представники відповідачів, будучи належним чином повідомленими про дату і місце судового засідання, до суду не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання від них до суду не надходило.

08.09.2025 на адресу суду надійшов відзив від представника Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, в якому зазначено, що воно виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини першої статті 2 Цивільного кодексу України. Водночас, відповідно до частини другої Цивільного кодексу України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна.

Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області жодних прав та інтересів Позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди Позивачу не завдало (до того ж сам Позивач не вказує на Головне ууправління, як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Головное управління Державної казначейської служби України у Київській області не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану Позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. В свою чергу, Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області не завдавало позивачу жодної моральної шкоди. Позов повинен бути безпосередньо пред`явлений до органу, що завдав шкоду. Отже, позивач помилково визначив Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, яке відповідно до законодавства є органом виконання рішень суду про стягнення шкоди з Державного бюджету, відповідачем у цій справі.

З урахуванням вищевикладеного, а також те, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивача, представник Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області просив відмовити в задоволенні позову.

08.09.2025 на адресу суду надійшов відзив від представника Департаменту патрульної поліції, в якому зазначено, що вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки: патрульна поліція, як елемент системи Національної поліції України не є органом, уповноваженим проводити досудове розслідування чи оперативно-розшукову діяльність; у рішенні Заставнівського районного суду Чернівецької області №716/818/25 дії працівників патрульної поліції не визнано незаконними чи протиправними; факт закриття справи про адміністративне правопорушення .не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди; об`єктивних доказів того, у чому полягає ця шкода , якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надано та не долучено до матеріалів позову. За таких обставин, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

29.09.2025 від представника позивача до суду надійшли відповіді на відзиви відповідачів, в яких адвокат Міняйло Я.В. вважає доводи, викладені відповідачами необґрунтованими і такими, що не відповідають меті справедливого правосуддя, посилаючись на те, що що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності його складу свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали провадження.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи постановою поліцейського 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області капралом поліції Ткачук Денисом Сергійовичем визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Як вбачається із постанови ЕНА №4583556 ОСОБА_1 25.04.2025 20:58 :11 в с.Звенячин здійснював рух на транспортному засобі, при цьому не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.4.а ПДР України.

Постановою поліцейського 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенантом поліції Кіктєм Тарасом Васильовичем визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Як вбачається із постанови серії ЕНА №4583694 ОСОБА_1 25.04.2025 21:26 :17 в с.Звенячин не увімкнув аварійну світлову сигналізацію під час зупинки на вимогу поліцейського, чим порушив п.9.9.б ПДР України.

Крім того, постановою поліцейського 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенантом поліції Ткачуком Денисом Сергійовичем визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Як вбачається із постанови серії ЕНА №4583613 ОСОБА_1 25.04.2025 21:13 :06 в с.Звенячин перевозив дитину зростом (до 150 см), у транспортному засобі без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу, чим порушив п.21.11.б ПДР України.

Зазначені обставини встановлені рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.07.2025 в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення (справа №716/818/25), яке має преюдиційне значення в даній цивільній справі.

Вказаним рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області, що набрало законної сили 25.07.2025 скасовано постанову серії ЕНА №4583556 від 25.04.2025, винесену поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управліня патрульної поліції в Чернівецькій області капралом поліції Ткачук Денисом Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрито.

Крім цього, скасовано постанову серії ЕНА №4583694 від 25.04.2025, винесену поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенантом поліції Кіктєм Тарасом Васильовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито.

Також скасовано постанову серії ЕНА №4583613 від 25.04.2025, винесену поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управліня патрульної поліції в Чернівецькій області капралом поліції Ткачук Денисом Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять ) грн. 80 коп.

В мотивувальній частині рішення в адміністративній справі № 716/818/25 судом зазначено:

«як вбачається з відеозапису реєстратора, закріпленим на форменному одязі патрульного, на блок посту в с.Звенячин до автомобіля, який не здійснював рух, та за кермом якого перебуввав водій ОСОБА_1 підійшов працівник поліції. Водій виконав вимогу поліцейського та пред`явив останньому посвідчення водія, що вказує на неправомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП»;

«Згідно п.9.9.б ПДР України аварійна сигналізація повинна бути увімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. У разі порушення цієї вимоги, настає адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП. ?Разом з тим, доказів, які б однозначно свідчили про вину ОСОБА_1 в порушенні зазаначених вимог Правил дорожнього руху України суду не надано, так як із переглянутого відеозапису неможливо встановити, чи була вчасно увімкнена світлова сигналізація під час зупинки транспортного засобу чи ні, так як на відеозаписі чути характерний звук включеної аварійної сигналізації»;

«Так, у п.21.11 (б) ПДР України визначено, що забороняється перевозити дітей, зріст, яких менше 150 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

В якості доказу вчинення адміністративного правопорушення додано запис відеореєстратора з нагрудної камери працівника поліції.

Однак з вказаного відеозапису неможливо встановити зріст та вік дитини, наявності чи відсутності дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину, за допомогою ременів безпеки.

Суду не надано доказів, яким чином поліцейський визначив зріст та вік дитини, яка перебувала у салоні автомобіля, що призвело до складання постанови про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 щодо порушення ним ПДР України, а саме пункту 21.11.б»;

Таким чином, суд вважав, що не доведеним є факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, за які його притягнуто до адміністративної відповідальності та в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 КУпАП, ч.10 ст.121 КУпАп, ч.2 ст.122 КУпАП.

Зважаючи на викладене, Заставнівський районний суд Чернівецької області дійшов висновку, що відповідачем у встановленому порядку не доведено обґрунтованості прийняття оскаржуваних постанов з урахуванням усіх обставин, що мають значення для їх прийняття, що стало підставою для їх скасування.

Тобто, зазначена у постановах поліцейських Управліня патрульної поліції в Чернівецькій області серії ЕНА №4583556, ЕНА №4583694, ЕНА №4583613 від 25.04.2025 інформація про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.4. а, п. 9.9.б, п. 21.11.б ПДР України не відповідала дійсності, фактичним обставинам, не знайшла свого підтвердження належними та допустимими доказами в суді при розгляді Заставнівським районним судом Чернівецької області зазначеної адміністративної справи.

Звертаючись до суду з даним цивільним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 покликається на те, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, що відбулося в результаті незаконних дій поліцейських Управліня патрульної поліції в Чернівецькій області, що виразилося у винесенні відносно нього постанов про накладення адміністративних стягнень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 КУпАП, ч.10 ст.121 КУпАП, ч.2 ст.122 КУпАП, які були скасовані рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.07.2025, йому була заподіяна моральна шкода.

Позивач зазначив, що у зв`язку з незаконними притягненням його до адміністративної відповідальності, йому було заподіяно моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо приниження його честі та гідності, ігнорування інспекторами будь-яких намагань скористатися правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності, необхідності нести витрати на правничу допомогу. Починаючи з 25.04.2025 він перебував у процесуальному статусі «Правопорушника», у постійній напрузі і пригніченому нервовому стані, намагаючись повернути своє чесне ім`я та репутацію, що постійно завдавало йому моральних та душевних страждань та невпевненості в завтрашньому дні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України надає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, за приписами частини шостої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За обставинами цієї справи позивач під слідством чи судом не перебував, постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, ч.10 ст.121 КУпАП, ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу ( а не арешту чи виправних робіт) були складені в день фіксації події, відповідно шкоди позивачу заподіяно внаслідок здійснення щодо нього адміністративного провадження, тому норма частини першої статті 1176 ЦК України, не підлягає до застосування.

А відтак, відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України відшкодування шкоди у даному випадку має відбуватись, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що врегульовано статтями 1173, 1174 ЦК України.

Вказані висновки відповідають правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24), постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі №569/10289/23 (провадження №61-3648св24).

Статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 та вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24).

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Обов`язковим елементом для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Такі правові висновки відображено у постанові ВП ВС від 22.01.2025 у справі №335/6977/22.

У пунктах 72, 73 цієї ж постанови ВП ВС зазначено, що у наведеній категорії справ суд при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій працівників поліції (у контексті цієї справи), чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин.

Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві.

Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.

За обставин цієї справи позивач працівниками поліції був притягнутий до адміністративної відповідальності незаконно із накладенням адміністративних стягнень та за відсутності в діях позивача складу правопорушень.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди.

Суд враховує те, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Розглядаючи цю справу, суд прийшов до висновку, що внаслідок протиправних дій інспекторів Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, які проявилися у незаконному притягненні позивача до адміністративної відповідальності, який будучи впевненим у тому, що не вчиняв адміністративного правопорушення, у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності зазнав психологічного напруження, переживань, розчарувань, був змушений доводити свою невинуватість в судовому порядку, витрачаючи на це свій час та кошти, у зв`язку з чим зазнавав незручностей, що свідчить про завдання йому моральної шкоди.

Оскільки провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закриті судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає, що саме внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності (на підставі скасованих вподальшому постанов інспекторів ДПП) за адміністративні правопорушення, які ОСОБА_1 не вчиняв, позивачу завдано моральну шкоду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права. Зокрема, що відносно позивача мало місце неправомірне здійснення адміністративних проваджень з боку посадових осіб державного органу, в той час, коли такий орган та його посадові особи, в першу чергу, зобов`язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав. З дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності і до дня ухвалення судом рішення про та закриття проваджень в справах про адміністративне правопорушення, пройшло майже три місяці. Все це, безумовно, призвело до зміни звичного укладу його життя, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання.

Розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Враховуючи обставини справи, характер та обсяг моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності за трьома постановами, винесеними поліцейськими патрульної поліції, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн, що буде співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому немайнової шкоди. Стягнення у такому розмірі не є надто надмірним, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

При цьому, визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст. 23 ЦК України та обставинам даної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, заявлених до Департаменту патрульної поліції.

Щодо заявлених позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що Головне управління державної казначейської служби України у Київській області є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки це узгоджується з актуальними правовими позиціями Великої палати Верховного Суду, відповідно до яких:

-у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35));

-у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30));

-участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).

Також, суд враховує, що позивач будь - яких вимог до Державної казначейської служби України не заявляв.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органом у цій справі є Департамент патрульної поліції. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог до відповідача по справі - Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 265, 268, 354 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, Київська обл., 03048, ) про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Чернівецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 06.10.2025.

Суддя Олена ПУХАРЄВА