Справа № 199/775/25
(2/199/2087/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

17.09.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гончаренко І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України», контролера Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» Фурсової Яни Миколаївни про визнання бездіяльності незаконною,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із позовом до ВАТ «Дніпрогаз», ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України», контролера ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» ОСОБА_2 , в обґрунтування якого з урахуванням подальшого уточнення послався на те, що він є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, на якій це домоволодіння розташоване. Договір про надання населенню послуг з газопостачання позивачем було укладено лише з ВАТ «Дніпрогаз», текст договору затверджений постановою НКРЕ від 04 січня 2000 року №1. ВАТ «Дніпрогаз» було спочатку перейменовано в АТ «Дніпрогаз», а потім трансформовано в ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України». За вказаним договором газопостачальник зобов`язався безперервно постачати споживачу природний газ, однак свої зобов`язання порушив в зимовий час, оскільки газопостачання з 10 січня 2025 року припинено. Постановою НКРЕКП від 22 січня 2015 року №33 затверджено типовий договір на розподіл природного газу, а також зобов`язано суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність з розподілу природного газу, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог типового договору на розподіл природного газу у двомісячний строк. Відповідачі АТ «Дніпрогаз», ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» зобов`язані були виконати вимоги вказаної норми законодавства, однак цього не зробили. Надалі була прийнята постанова НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498, якою так само затверджено типовий договір розподілу природного газу, а також зобов`язано суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність з розподілу природного газу, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог типового договору на розподіл природного газу у тримісячний строк. Такі вимог означені відповідачів так само не виконали. 16 червня 2022 року до домоволодіння позивача прийшла контролер АТ «Дніпрогаз» ОСОБА_2 , яка намагалась сфотографувати лічильник газу позивача, що останній їй заборонив. Вказаний відповідач назвали показники лічильника, після чого пішла. 20 липня 2022 року до домоволодіння позивача прийшла контролер АТ «Дніпрогаз» ОСОБА_3 , яка зняла показники лічильників, зафіксувала їх на паперових носіях, в яких позивач поставив свій підпис. 03 листопада 2022 року до домоволодіння позивач знову прийшла контролер АТ «Дніпрогаз» ОСОБА_2 , зняла показники лічильника та зафіксувала їх на паперових носіях. В серпні місяці позивач зателефонував до ВАТ «Дніпрогаз», де йому повідомили про заборгованість з оплати газопостачання за червень 2022 року об`єм в розмірі 532,36 м3. Позивач стверджує, що наявність такого боргу є помстою з боку контролера ОСОБА_2 . В подальшому до позивача контролери не приходили, а борг зростав. Позивачу почали телефонувати з ВАТ «Дніпрогаз» з вимогою сплатити борг. 10 січня 2025 року майстрами ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» було припинено газопостачання домоволодіння позивача. 17 січня 2025 року до позивача приходило двоє контролерів ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України», обстежили лічильники газу позивача та склали акти інвентаризації. Умовами типового договору та законодавством позивачу надано право вибору способу передачі показників лічильника газу оператору ГРМ, однак останнім на надано позивачу абонентської книжки для цього. Крім того, нормами законодавства передбачений обов`язок оператора ГРМ не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу та формувати об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань. Однак з 03 листопада 2022 року по 10 січня 2025 року до домоволодіння позивача жодного разу не приходили контролери для зняття показань лічильника. За таких обставин, посилаючись на те, що не має заборгованості перед ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України», позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати незаконною бездіяльність контролера ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» ОСОБА_2 в частині відмови 16 червня 2022 року від зняття показників газового лічильника в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , що призвело до безпідставного нарахування боргу за спожитий природний газ.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків його позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі судової психологічної експертизи.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року, постановленою без оформлення окремого документа, однак із занесенням до протоколу судового засідання, за клопотанням позивача залучено до участі у справі в якості правонаступника первісного співвідповідача ВАТ «Дніпрогаз» Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», а у прийнятті до розгляду зміненого предмету позову відмовлено.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2025 року, постановленою без оформлення окремого документа, однак із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин, стверджуючи про наявність всіх підстав для задоволення позову.

Представник відповідача ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» в судовому засіданні проти задоволенні позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість, безпідставність та недоведеність, подала до суду відзив, в якому просила така само відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» здійснює діяльність з розподілу природного газу з 01 червня 2023 року, є оператором ГРМ, типовий договір розподілу природного газу постійно розміщений на сайті Верховної Ради України та опублікований в офіційних виданнях. Оператором ГРМ за адресою АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я позивача та присвоєно персональний ЕІС-код 56ХМ07А18855019W, зазначений об`єкт фізично підключений до газорозподільчої мережі вказаного відповідача. Позивач із заявою про припинення розподілу природного газу до відповідача не звертався, а фактично користувався послугами із розподілу природного газу, визнаючи тим самим наявність правовідносин. 22 вересня 2023 року позивач повернув оператору ГРМ підписану заяву-приєднання до умов розподілу природного газу (для побутового споживача). З наданого позивачем платіжного доручення слідує, що ним у грудні 2024 року сплачено послуги розподілу природного газу на загальну суму 1679,65 гривень. Послалась представник відповідача і на обрання позивачем невірного способу захисту, оскільки пред`явлення лише вимоги про визнання бездіяльності протиправною не зумовлює виправлення допущеного порушення, а тому не є сумісною з критерієм ефективності судового захисту. Сама лише констатація бездіяльності особи не може вважатись способом захисту порушених прав. Вказала представник відповідача і на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діянням контролера ОСОБА_2 та виникнення боргу за спожитий природний газ, а також на пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки вимоги, зумовлені бездіяльністю посадової особи, вчиненою в межах виконання нею своїх трудових обов`язків, мають бути заявлені не до неї, а до її роботодавця, від імені якого така особа діє. Окрім того, станом на 16 червня 2022 року контролер ОСОБА_2 не була працівником ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України», а тому останнє не має жодного відношення до подій вказаної дати.

Представник відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» в судове засіданні не з`явився, натомість направив до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав недоведеності неправомірних дій відповідачів. Борги у позивача виникли внаслідок того, що він не передавав ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» показання свого засобу обліку природного газу, а тому ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» правомірно нараховував об`єми розподіленого та спожитого природного газу на рівні планового місячного об`єму споживання за відповідний період, які в подальшому були передані оператору ГТС. Після зняття ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України», в тому числі контролером ОСОБА_2 , показань лічильника позивача, було здійснено перерахунок нарахованих об`ємів. Позивач є споживачем природного газу за обєктом газопостачання АДРЕСА_1 , має особовий рахунок НОМЕР_1 та персональний ЕІС 56ХМ07А18855019W. Вказаний об`єкт до 31 травня 2023 року був підключений до газорозподільчої мережі, що перебувала у власності АТ «Дніпрогаз», на цьому об`єкті встановлено два лічильники. До 31 травня 2023 року на вказаному об`єкті фактично газ споживався та були сплачені рахунки за розподіл природного газу. У відповідності до норм законодавства позивач вважається таким, що приєднався до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) внаслідок фактичного споживання природного газу в період з 30 вересня 2015 року по 31 травня 2023 року, сплати рахунків АТ «Дніпрогаз» за розподіл природного газу, а також не подав до АТ «Дніпрогаз» письмової заяви про відмову від отримання комунальної послуги з постачання та розподілу природного газу, яка йому надавалась після прийняття Кодексу ГРМ та затвердження Типового договору. Таким чином договір про надання населенню послуг з газопостачання від 22 грудня 2003 року фактично втратив чинність одночасно з прийняттям постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498, якою було затверджено Типовий договір розподілу природного газу. Позивач не надав доказів щомісячної передачі показань своїх лічильників оператору ГРМ, оскільки він їх не передавав, обсяги спожитого природного газу в розмірі 532,36 м3 за червень 2022 року позивач вважає неправдивими тільки з тієї причини, що цей обсяг в літній період є завеликим. Спірний борг є наслідком споживання позивачем газу протягом декількох років та не виконання п.5.5 Типового договору щодо щомісячної передачі даних про фактичні показники лічильника газу і не сплати позивачем коштів за спожитий енергоресурс. 16 червня 2022 року контролер ОСОБА_2 , перебуваючи на об`єкті позивача з метою контрольного огляду вузла обліку та зняття показників лічильників побачила на лічильнику Gallus G4 (заводський номер 009004797) показник «3551» та намагалась здійснити фіксацію такого показника шляхом фотографування і внесення до додатку «Мобільний контролер» на смартфоні, однак позивач не дозволив фотографувати його лічильник, у зв`язку із чим контролер внесла показник вказаного лічильника через означений застосунок, не маючи при собі паперових відомостей для фіксації показника лічильника. В подальшому означені показники лічильника були передані уповноваженою особою оператора ГРМ до оператора ГТС. З 01 по 05 липня 2022 року позивач не передав оператору ГРМ показники своїх лічильників, тому АТ «Дніпрогаз» визначив фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу за червень 2022 року на рівні планового місячного об`єму споживання та з урахуванням показників лічильника, знятих у червні 2022 року, які були передані оператору ГТС. Отже, дії контролера ОСОБА_2 є такими, що узгоджуються з діючим законодавством, борги позивача виникли не з вини контролера або АТ «Дніпрогаз», підстав для неврахування визначених відповідачем показників лічильника газу не вбачається, оскільки такий показник був визначений в присутності споживача та під відеофіксацію. З метою уникнення помилки через людський фактор, для автоматизації збору показників побутових лічильників газу АТ «Дніпрогаз» запровадив мобільний додаток «Мобільний контролер», який використовують усі фахівці. Контролер під час огляду вузлів обліку та зняття показань вносить дані да такого додатку та робить фото лічильника, яка завантажується у систему для верифікації показників. Тому використання вказаного застосунку контролером ОСОБА_2 16 червня 2022 року цілком узгоджується із внутрішньою політикою АТ «Дніпрогаз».

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, подала до суду відзив, в якому просила суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що вона 16 червня 2022 року під час перевірки лічильників газу позивача виконувала свої трудові обов`язки, а тому діяла не від власного імені, а від імені АТ «Дніпрогаз», а отже має нести відповідальність перед своїм роботодавцем, а не перед позивачем.

За таких обставин, керуючись нормами ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи.

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач зареєстрований та фактично мешкає у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у копії паспорту, копією довідки з Єдиного державного демографічного реєстру.

22 грудня 2003 року між позивачем, як споживачем, та ВАТ «Дніпрогаз», як газопостачальником та газотранспортною організацією, укладено договір про надання послуг з газопостачання за адресою вищевказаного домоволодіння. Викладене підтверджується копією договору з додатковою угодою до нього.

16 червня 2022 року за адресою вищевказаного домоволодіння позивача для перевірки та зняття показників лічильника газу приходила контролер ОСОБА_2 , яка після огляду лічильника газу та його показників намагалась сфотографувати лічильник за допомогою мобільного телефону, що позивач робити їй заборонив. Викладене підтверджується відеозаписом, копіями фотографій.

Згідно копії довідки про фінансовий стан споживача (позивача по справі) за 2022 рік позивачу нараховано об`єм спожитого газу в загальному розмірі 1238,03 м3, зокрема у травні 2022 року 11 м3, у червні 2022 року 532,36 м3, у липні 2022 року 8,57 м3. Показники лічильника за травень 2022 року 3021,14, червень 2022 року 3553,5, липень 2022 3562,07.

У копії відомості зняття показників БГС за 20 липня 2022 року (контролер ОСОБА_3 ) містять два рядки про зняття показників лічильника за адресою АДРЕСА_1 (споживач Співак) із позначенням «без фото», а також показники 3558,51 та 18856,46.

Згідно копії листа-повідомлення про заборгованість за спожитий газ ТОЛВ «ГК «Нафтогаз України» від 13 вересня 2022 року вказана газопостачальна компанія повідомила позивача, що станом на 13 вересня 2020 року обліковується заборгованість в розмірі 4591,61 гривень.

Відповідно до копії листа-відповіді ТОВ «Оператор ГТС України» від 28 лютого 2025 року за період 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року за позивачем обліковується обсяг спожитого газу в розмірі 11 м3, за період з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року 532,36 м3, за період з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року 43,57 м3.

22 вересня 2023 року позивачем підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача), в якій зазначено персоніфіковані дані споживача, в тому числі ЕІС-код, адресу об`єкта м. Дніпро, вул. Передова, 617, параметри лічильника газу. Другою стороною договору оператором ГРМ значиться Дніпровська філія ТОВ «ГРМУ». Вказаною заявою підтверджується ознайомлення позивач з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498. Копія означеної заяви наявна в матеріалах справи.

05 грудня 2024 року позивачем на користь ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» сплачено за послуги з розподілу природного газу за листопад 2024 року 1679,65 гривень, що підтверджується копією квитанції.

02 січня 2025 року відповідачем ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» складено та направлено позивачу повідомлення про припинення газопостачання (розподілу) природного газу, згідно якого вказаний відповідач повідомив позивача про те, що на підставі пп.2 п.1 гл.7 розділу VI Кодексі газорозподільчих систем та у зв`язку з відсутністю підтвердженої номінації у діючого постачальника на обсяги транспортування природного газу для потреб споживача на об`єкті за адресою м. Дніпро, вул. Передова, 617 з 30 січня 2025 року буде здійснено припинення газопостачання (розподілу) природного газу. Копія повідомлення наявна у матеріалах справи.

10 та 17 січня 2025 року представниками відповідача ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» складено три акти інвентаризації за адресою м. Дніпро, вул. Передова, 617, в яких перелічено виявлені газові прилади, вказано не ненадання технічного паспорту дому для звірки опалювальної площі, а також на приховану прокладку газопроводу. Копії актів наявні в матеріалах справи.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2494 (далі Кодекс ГТС), Закону України «Про ринок природного газу», Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498 (далі Типовий договір №2498).

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Положеннями ст.40 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Нормою п.4 глави 1 розділу I Кодексу ГТС визначено, що договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу. Оператор газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Споживач природного газу (споживач) фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу. Аналогічні положення містить ст.1 Закону України «Про ринок природного газу».

За змістом п.п.3, 4, 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГТС договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

За змістом п.п.5.1, 5.2, 5.3 розділу V Типового договору №2498 облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором. При здійсненні обліку спожитого природного газу побутовим Споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться кубічні метри (м куб.) природного газу, визначені відповідно до фактичних показів лічильника природного газу або відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України.

Пунктом 5.5 розділу V Типового договору №2498 передбачено, що споживач, що є побутовим, який за умовами цього Договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ в один із таких способів: 1) через особистий кабінет на сайті Оператора ГРМ; 2) за телефоном; 3) шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку (квитанції абонентської книжки) Оператора ГРМ; 4) на електронну адресу. У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по Споживачу за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання Споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців. Якщо за підсумками наступного місяця Споживач своєчасно надасть показання лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

За змістом п.п.1, 4, 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГТС визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань. Побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу. Оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

Пунктом 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГТС передбачено також, що оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Пунктом 5.5 розділу V Типового договору №2498 передбачено, що оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показань лічильника природного газу Споживача. Оператор ГРМ зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу та формувати об`єм розподілу та споживання природного газу по Споживачу за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Пунктом 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГТС встановлено, що побутовий споживач має право не частіше одного разу на три місяці звернутись до Оператора ГРМ із заявою про проведення звіряння фактично використаних об`ємів природного газу та сплачених коштів за послуги розподілу природного газу. Оператор ГРМ на письмове звернення побутового споживача, не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання такого звернення, зобов`язаний провести з таким споживачем звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. За результатами звіряння підписується відповідний акт. У разі виявлення розбіжностей між даними акта звіряння та даними Оператора ГРМ по особовому рахунку такого споживача проводяться коригування відповідно до підписаного акта звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. Аналогічні положенням містить п.5.7 розділу V Типового договору №2498.

За змістом ст.ст.12, 13, 76, 81, 82 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимоги, ґрунтуючи свою правову позицію та результат розгляду справи на наступному.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Наведені висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2023 року по справі №761/42030/21, від 11 грудня 2023 року по справі №607/20787/19.

За змістом ст.2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес («один спір один процес»). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати. (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі №48/340 (пункт 6.41), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 01 жовтня 2019 року у справі №910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі №922/4206/19 (пункт 43), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 (пункт 67), від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункти 63, 89), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах №334/3161/17 (пункт 55) і №200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі №916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 (пункт 119), від 16 вересня 2021 року у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20 (пункт 8.31), від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/19 (пункт 5.6), від 28 вересня 2022 року у справі №483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі №488/2807/17 (пункт 86), від 14 липня 2023 року по справі №233/4365/18), постанову Верховного Суду від 10 вересня 2025 року по справі №815/1105/18)

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (п.8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року по справі №910/10784/16).

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (п.6.21), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (п.54), від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (п.99), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (п.76), від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 (п.6.56), від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20 (п.8.46), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (п.155).

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі та заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про обрання позивачем неналежного/неефективного способу захисту. Позивач в обґрунтування свого позову послався на те, що ним укладено договір лише з ВАТ «Дніпрогаз», який є діючим та в порушення якого було відключено позивача від газопостачання в зимовий період в січні 2025 року. До такого відключення до домоволодіння позивача приходила контролер АТ «Дніпрогаз» ОСОБА_2 , яка 16 червня 2022 року при перевірці лічильника газу позивача намагалась сфотографувати лічильник, що позивач заборонив робити. Контролер ОСОБА_2 не зафіксувала належним чином показників лічильника і пішла. У листопаді 2022 року той же контролер здійснила вже належне фіксування показників лічильника, а потім позивач дізнався про нарахування йому необґрунтовано великого обсягу спожитого природного газу та виникнення заборгованості. Таку ситуацію позивач вважає помстою з боку контролера ОСОБА_2 . Крім того, позивач послався на невиконання відповідачами вимог законодавства щодо забезпечення йому можливості передавати показники лічильника за допомогою абонентської книжки, невиконання відповідачами свого обов`язку зі здійснення не рідше одного разу на шість місяців контрольного зняття показників лічильника газу споживача. За таких обставини спірних правовідносин та мотивувань позивач просив суд визнати незаконною бездіяльність контролера ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» ОСОБА_2 в частині відмови 16 червня 2022 року від зняття показників газового лічильника в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , що призвело до безпідставного нарахування боргу за спожитий природний газ. Аналізуючи наведені обставини спірних правовідносин сторін в контексті обраного позивачем способу захисту, суд вважає, що такий спосіб захисту не є і не може бути належним/ефективним ані в контексті конкретних обставин спору сторін, ані сам по собі, оскільки не забезпечує поновлення будь-якого порушеного права позивача та/або захисту його інтересу, а при неможливості цього не гарантує сам по собі без ініціювання нового судового процесу можливість отримання відповідної компенсації. Саме лише декларування в рішенні суду, у випадку його ухвалення на користь позивача, заявленої позивачем як способу захисту негативної оцінки поведінки контролера ДФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» ОСОБА_2 не зумовить виникнення у будь-якого зі співвідповідачів обов`язку вчинити або утриматись від вчинення щодо позивача якихось дій, не змінить правосуб`єктність позивача, не поновить жодного з порушених/оспорюваних/невизнаних прав та інтересів позивача, не призведе до отримання позивачем якоїсь компенсації тощо.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, відшкодуванню йому не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст.11, 15, 16 ЦК України, ст.ст.1, 40 Закону України «Про ринок природного газу», п.4 глави 1 розділу I, п.п.3, 4, 7 глави 3 розділу VI, п.п.1, 4, 5, 6 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГТС, п.п.5.1, 5.2, 5.3, 5.5, 5.7 розділу V Типового договору №2498, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 158, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (; адреса місцезнаходження: 49101, м. Дніпро, вул. Олександра Кониського, 5), Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» (; адреса місцезнаходження: 49101, м. Дніпро, вул. Олександра Кониського, 5), контролера Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільчі мережі України» ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності незаконною відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко