Справа № 286/3002/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В. ,

з секретарем Грищенко Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овруч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцької міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно , -

В С Т А Н О В И В:

19.08.2025 ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 звернувся до суду із позовом до Овруцької міської ради, що знаходиться в м. Овруч по вул. Тараса Шевченка, 31-А Житомирської області, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 14 листопада 1992 року житлового будинку АДРЕСА_1 , який посвідчений секретарем виконавчого комітету Великочернігівської сільської ради, укладений між ним та Великочернігівською сільською радою. Визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Мотивуючи тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.1992, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Великочернігівської сільської ради Овруцького району Житомирської області. З моменту укладення договору купівлі-продажу він постійно проживає у вказаному будинку та користується ним. За вказаний будинок, який був прийнятий сільською радою у громадянина, який відселився з радіоактивно забрудненої зони, він сплатив грошові кошти в сумі 50108,16 крб.. В подальшому йому були передані земельні ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,2238 га та 0,1748 га. Договір купівлі-продажу не був зареєстрований в Коростенському БТІ. При зверненні до державного реєстратора для реєстрації права власності йому було відмовлено у зв`язку з неможливістю проведення такої реєстраційної дії.

Позивач просить справу розглядати без його участі.

Представник відповідача надала заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради, щодо задоволення позовної заяви не заперечує.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 14.11.1992 ОСОБА_2 , який діє від імені виконкому В.Чернігівської сільської ради, продав ОСОБА_1 , належний сільській раді відселений будинок гр. ОСОБА_3 на місці без зносу, що знаходиться в с. Богданівка Овруцького району Житомирської області і розташований на присадибній земельній ділянці розміром 0,18 га. Продаж вчинено за 50108 крб. 16 коп.. Зареєстровано в реєстрі за № 26 (а.с.5).

Відповідно до архівного витягу Великочернігівської сільської ради народних депутатів Овруцького району Житомирської області протокол №10 засідання виконавчого комітету від 21.10.1992 дозволено продаж житлового будинку раніше відселеного в селі Богданівка гр. ОСОБА_1 з усіма надвірними будівлями за власний рахунок (так у документі), про що свідчить лист архівного відділу Коростенської РДА від 15.08.2025 № К/419 (а.с.24).

З виписки із погосподарської книги № 11 за 2025-2029 роки, виданої Овруцькою міською радою 08.04.2024 № 113 видно, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві приватної власності. Рік побудови будинку: 1972 (а.с.6).

Як зазначено в інформаційній довідці КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради» № 218 від 17.04.2025, згідно архівних даних станом на 29.12.2012, державна реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 Комунальним підприємством «Коростенське МБТІ» не проводилась (а.с.7).

З копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 видно, що він виготовлений 09.04.2025 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.8-13).

З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.01.2010 видно, що ОСОБА_1 , який проживає в с. Богданівка Овруцького району Житомирської області на підставі рішення Великочернігівської сільської ради від 08.12.2009 32 сесії 5 скликання є власником, зокрема, земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с.21).

З копії витягу із рішення виконавчого комітету Овруцької міської ради від 03.06.2025 № 151 видно, що присвоєна адреса житловому будинку загальною площею 74,7 кв.м, який знаходиться у власності гр. ОСОБА_1 - номер « АДРЕСА_1 (а.с.22).

Згідно листа сільського голови Гладковицької сільської ради від 05.08.2025 вих.№ К-298 проведення реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок за поштовою адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 26 від 14.11.1992 не є можливим, оскільки даний будинок є відселений. Право власності не було зареєстровано за органом місцевого самоврядування (а.с.18).

Відповідно до інформаційної довідки №438910569 від 11.08.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості щодо майна будинку АДРЕСА_1 , відсутні (а.с.23).

Оціночна вартість житлового будинку складає 67689,02 грн., про що свідчить довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 10.08.2025 (а.с.14-15).

Відповідно до довідки експерта з технічної інвентаризації від 09.04.2025 № 72 реконструкція житлового будинку в АДРЕСА_1 , що належить згідно договору купівлі-продажу від 14.11.1992 ОСОБА_1 , не проводилась (а.с.17).

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року; щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спірні правовідносини щодо укладення договору купівлі-продажу від 14.11.1992 виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, а тому для їх врегулювання застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Згідно зі ст.41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до ст.42 цього Кодексу угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Зокрема відповідно до п.1 ч.1 ст.44 ЦК УРСР у письмовій формі повинні укладатись угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу (усні угоди), та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно зі ст.45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

У відповідності до ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Статтею 224 ЦК УРСР передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

У відповідності ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

За спірною угодою купівлі-продажу, укладеною 14.11.1992 в простій письмові формі між державною організацією та громадянином, останньому було продано за 50108 крб. 16 коп. відселений житловий будинок. За нормами чинного на момент виникнення спірних правовідносин ЦК УРСР передбачалося обов`язкове нотаріальне посвідчення угоди купівлі-продажу житлової будівлі. Однак спірна угода нотаріально посвідчена не була, проте виконана її сторонами, зокрема позивачем в частині оплати покупцем на користь продавця вартості відчуженого об`єкту купівлі-продажу, продавцем - виконкомом сільради в частині передачі будинку для проживання позивача.

У відповідності до ст.86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом.

Згідно з ст.149 ЦК УРСР власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Відповідно до ст.6 ЦК УРСР захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, зокрема шляхом визнання цих прав.

З 01.01.2004 набрав чинності Цивільний кодекс України 2003 року.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Велика палата Верховного суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу був укладений між виконавчим комітетом Великочернігівської сільської ради та позивачем.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.08.2025 та рішення першої сесії VII скликання від 09.11.2017 № 23 «Про припинення сільських рад шляхом приєднання до Овруцької міської ради» видно, що, зокрема, Великочернігівська сільська рада припинила існування шляхом приєднання до Овруцької міської ради (а.с.16).

Оскільки спірне нерухоме майно розташоване на землях в межах території Овруцької територіальної громади Коростенського району, відтак належним відповідачем у спорі є Овруцька міська рада, яка проти задоволення позовних вимог не заперечує.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відносини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами правочину, які домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору, але останні порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, з підстав які не залежать від них.

Відтак, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 89, 264-265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 317, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 41, 42, 153, 224, 227 ЦК (1963 р.),суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу, укладений 14.11.1992 між Великочернігівською сільською радою та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я. В. Кулініч