КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/14475/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі представника позивача - адвоката Костянчук Н. М.,

представника відповідача Міністерства юстиції України - Семенченко Я. А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія»

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

у складі судді Пінкевич Н. С.

від 26 листопада 2019 року

у цивільній справі № 369/11029/17 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія»

до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгенівни, Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 ,

третя особа реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції в Київській області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація в Київській області

про визнання протиправним дій та скасування рішення реєстратора,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ТОВ «Оратанія» звернулося з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької М. Є., Міністерства юстиції України, ОСОБА_1., в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 3939867 від 13 липня 2013 року щодо реєстрації прав власності ОСОБА_1 на 3/5 частин нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 1643040 від 05 червня 2013 року, на підставі договору іпотеки від 17 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І.; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 11 вересня 2020 року, ТОВ «Оратанія» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ТОВ «Оратанія», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що ані позивач, ані його представники, адвокати Посунько Д. В. та Вознюк О. Г., не були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що відбулося 26 листопада 2019 року. Запис звукозаписувального технічного засобу від 26 листопада 2019 року не містить голосів представників позивача, що підтверджує їх відсутність на засіданні. Після того, як у судовому засіданні 19 вересня 2019 року суд перейшов до судових дебатів, він оголосив перерву для оголошення рішення. Апелянт не був поінформований про будь-яку ухвалу суду щодо повернення до з`ясування обставин у справі.

Апелянт вважає, що головуючий суддя, повинен був заявити самовідвід, оскільки він раніше розглядав справу № 369/2845/15ц, на рішення у якій суд першої інстанції посилався як на основне обґрунтування свого рішення у даній справі. Це, на думку апелянта, викликає сумніви в неупередженості судді, оскільки спростовуються його власні висновки, зроблені в попередній справі.

Апелянт заявляє, що суд маніпулював матеріалами, зазначивши, що позивач не звертався з клопотанням про витребування доказів, хоча таке клопотання було подано адвокатом Вознюком О. Г. 17 вересня 2019 року. Крім того, на думку позивача, суд маніпулював датами фактичного прийняття рішення, оскільки оскаржуване рішення було надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень та оприлюднено лише у січні 2020 року.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції невірно оцінив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права. Стверджує, що відповідач 3, ОСОБА_1 , не дотрималася процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач 3 не надала доказів, що вона направила позивачу письмову вимогу про усунення порушень та звіт про оцінку майна. Повідомлення про вручення, на яке посилається суд, не містить підпису та повноважень особи, яка нібито отримала кореспонденцію, а також опису вкладення, який би підтверджував, що це була саме вимога про усунення порушень.

Апелянт посилається на пункт 11.5 іпотечного договору, де зазначено, що у разі невиконання зобов`язань сторони зобов`язуються укласти окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Апелянт стверджує, що такий договір не укладався, що, відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, є істотною умовою, без якої у відповідача 3 не виникло законних підстав для звернення до державного реєстратора.

Апелянт вважає, що державний реєстратор, Дурицька Марія Євгенівна , повинена була встановити, що набуття права власності на предмет іпотеки не є способом позасудового врегулювання, як це передбачено Законом України «Про іпотеку» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин. Апелянт також зазначає, що відповідач 3 не направив звіт про оцінку предмета іпотеки, що є порушенням вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 703.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу ТОВ «Оратанія» залишити без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.

Вказувала, що обставини того, що позивач отримав від ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 вересня 2015 року у справі №369/2845/15, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказуванню не підлягають. Крім цього, позивач, звертаючись до суду із даним позовом вказував, що у квітні 2013 року він отримав від ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень.

Що стосується правомірності звернення до органів реєстрації, зазначає, що оскільки пунктом 11.4 Договору іпотеки передбачено застереження про позасудове задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то звернення ОСОБА_1 до державної реєстраційної служби України із заявою про державну реєстрацію права власності на іпотечне нерухоме майно є законним. Проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 відповідно до договору іпотеки у відповідності до вимог чинного законодавства було встановлено вищевказаними судовими рішеннями у справі № 369/2845/15 і не підлягають доказуванню в силу ст. 83 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Оратанія» залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.05.2023 касаційну скаргу ТОВ «Оратанія», в інтересах якого діє адвокат Вознюк О. Г., задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Оратанія» залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2025 року касаційну скаргу ТОВ «Оратанія», в інтересах якого діє адвокат Костянчук Н. М., задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача адвокат Костянчук Н. М. підтримала апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів.

Представник Міністерства юстиції України проти задоволення скарги заперечила.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, направивши заяву про можливість розгляду справи без її участі.

Інші учасники не з`явились, про причини неявки не повідомили. Про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача та відповідача - Міністерства юстиції України, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про належне повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 43 ЦПК України).

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (§ 25, 27 рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2011 року у справі «Trudov v. russia», заява № 43330/09).

Частиною першою статті 8 ЦПК України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Згідно з частинами другою-п`ятою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

З матеріалів справи та технічного запису судового засідання від 19 вересня 2019 року, у якому приймали участь представники позивача - адвокати Вознюк О. Г. та Посунько Д. В., встановлено, що після промов у судових дебатах, судом було оголошено перерву у судовому засіданні.

У протоколі судового засідання (а.с. 186-187, т. 1) зазначено, що перерва оголошена до 07.10.2019 о 8:30. Зауваження до протоколу відстуні.

На а.с. 188, т. 1 містить довідка про те, що 07.10.2019 справа знята з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті, слухання справи призначено на 26.11.2019 о 8:00.

На а.с. 189 т. 1 міститься довідка від 26.11.2019 про те, що фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснювалось у зв`язку із неявкою осіб, що беруть участь у справі.

Оскаржуване судове рішення ухвалене судом 26.11.2019. Докази на підтвердження повідомлення учасників справи про дату й час розгляду у матеріалах справи після 07.10.2019 відсутні.

Отже доводи апелянта про те, що його не було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, знайшли підтвердження, що є обов`язковою підставою для скасування ухваленого судового рішення відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті спору, колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

Вважаючи, що дії ОСОБА_1 та рішення державного реєстратора суперечать укладеному договору іпотеки та чинному законодавству, оскільки відсутній договір про задоволення вимог іпотекодержателя та не було дотримано процедури досудового врегулювання, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оратанія» вважало, що порушено його право власності, з огляду на що просило визнати такі дії протиправними та скасувати рішення, яким державний реєстратор, діючи на підставі звернення ОСОБА_1 , зареєстрував за останньою право власності на предмет іпотеки.

Встановлено й підтверджується матеріалами справи, що 17 червня 2010 року ОСОБА_1 та ТОВ «Оратанія» уклали договір іпотеки, відповідно до умов п. 1 якого цей договір забезпечує виконання ТОВ «Оратанія» зобов`язання, що випливають із укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем договору позики, за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний повернути іпотекодержателю позичені кошти в сумі 961 223 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання цього договору становить 121 520 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 18 грудня 2010 року без нарахування відсотків за користування позиченими коштами, а також інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимогами.

Відповідно до умов п. 2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: 3/5 частини нежитлових приміщень, що складаються із підсобного приміщення 15 пл. 7,6 кв. м, підсобного приміщення 16 пл. 10,1 кв. м, кухні 17 пл. 8.2 кв. м, святкового залу 18 пл. 156,9 кв. м, тамбура 19 пл. 5,4. кв. м, туалету 20 пл. 5,6 кв. м, туалету 27 пл. 1,2 кв. м, туалету 28 пл. 1,2 кв. м, в загальному 196,2 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності від 23 серпня 2001 року.

Згідно вимог п. 8.12 договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання основного зобов`язання, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, визначений цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до умов п. 10.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на вибір іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У зв`язку з невиконанням ТОВ «Оратанія» своїх зобов`язань за договором позики від 17 червня 2010 року, ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області із заявою про реєстрацію за нею права власності на предмет іпотеки.

21 березня 2013 року на адресу ТОВ «Оратанія» направлено вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 17 червня 2010 року. У вимозі містилось застереження про звернення стягнення на майно шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Дане повідомлення отримано ТОВ «Оратанія» 02 квітня 2013 року, що підтверджується відповідним зворотнім повідомленням.

05 червня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Київській області із заявою про реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 05 липня 2013 року за № 3582467 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію, прийнятої 05 липня 2013 року за реєстраційним номером 433592, з підстав відсутності у повному обсязі документів, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою КМУ від 22 червня 2011 року. А саме звіту про оцінку майна.

Після подачі ОСОБА_1 звіту про оцінку майна було відновлено розгляд заяви.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 13 липня 2013 року за № 3939867 прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки: 3/5 частини нежитлових приміщень, що складаються із підсобного приміщення 15 пл. 7,6 кв. м, підсобного приміщення 16 пл. 10,1 кв. м, кухні 17 пл. 8.2 кв. м, святкового залу 18 пл. 156,9 кв. м, тамбура 19 пл. 5,4. кв. м, туалету 20 пл. 5,6 кв. м, туалету 27 пл. 1,2 кв. м, туалету 28 пл. 1,2 кв. м, в загальному 196,2 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 23-28 т. 2) підтверджується, що майно, яке є предметом оспорюваної позивачем реєстраційної дії, 12.11.2015, тобто до звернення позивача до суду, зареєстровано (запис про право власності 12066166, інд. номер рішення про реєстрацію 26300860) на підставі договору дарування від 12.11.2015 за ОСОБА_2 , який у даній справі має статус третьої особи без самостійних вимог.

Колегія суддів вважає, що за встановлених обставин, ефективний захист прав власника, яким себе вважає ТОВ «Оратанія» можливий лише шляхом задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, що відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову.

Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19).

Такий позов дозволяє власнику витребувати своє майно від особи, яка незаконно ним володіє, без необхідності оскарження наступних правочинів. Рішення суду про задоволення віндикаційного позову є самостійною та достатньою підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20) і є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на наведене та зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що вимоги ТОВ «Оратанія» про скасування рішення про реєстрацію нерухомого майна за ОСОБА_1 , є неефективними, адже не призведуть до відновлення його права власності, з огляду на що, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про неефективність обраного позивачем способу захисту, аналіз решти доводів апеляційної скарги, як-от посилання на необхідність самовідводу судді; твердження про маніпулювання доказами; відсутність клопотання про витребування матеріалів, не є необхідними, що відповідає принципу судової економії та є достатнім для ухвалення рішення.

Отже, оскільки знайшли підтвердження лише доводи апеляційної скарги у частині наявності безумовних підстав скасування судового рішення, зважаючи висновки щодо неефективності обраного позивачем способу захисту, апеляційна скарга підлягає частковому задовленню, оскаржуване рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року підлягає скасуванню з підстав визначених ч. 3 ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 вересня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов