Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1439/24 Головуючий у 1-й інст. Збаражський О. М.
Категорія 10 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Григорусь Н.Й.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №293/1439/24 за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим будинком та земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського О.М. в селищі Черняхів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- встановити факт здійснення ним реконструкції (у вигляді прибудови) житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м., з яких: житлова площа 24,6 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., яке складається із: житлової кімнати №2-3 площею 13,2 кв.м., житлової кімнати №2-4 площею 13,2 кв.м., тамбур №2-1 площею 1,5 кв.м., топочна №2-2 площею 6,7 кв.м. у 2011 році;

- визнати за ним право користування збудованим житловим приміщенням (прибудовою), загальною площею 34,6 кв.м., з яких: житлова площа 24,6 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., в тому числі: житловою кімнатою №2-3 площею 13,2 кв.м., житловою кімнатою №2-4 площею 13,2 кв.м., тамбуром №2-1 площею 1,5 кв.м., топочною №2-2 площею 6,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ним право користування 1/2 частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди в користуванні житловою спорудою збудованою ним і яка прибудована до житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м., з яких: житлова площа 24,6 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., до складу якої входить: житлова площа 24,6 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., яке складається із: житлової кімнати №2-3 площею 13,2 кв.м., житлової кімнати №2-4 площею 13,2 кв.м., тамбур №2-1 площею 1,5 кв.м., топочна №2-2 площею 6,7 кв.м.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт здійснення ОСОБА_2 реконструкції (у вигляді прибудови) житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м., з яких житлова площа 24,6 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., яка складається із: житлової кімнати №2-3 площею 13,2 кв.м., житлової кімнати №2-4 площею 13,2 кв.м., тамбур №2-1 площею 1,5 кв.м., топочна №2-2 площею 6,7 кв.м. В решті позову відмовлено.

18 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 800 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачем в результаті розгляду справи було понесено витрати в розмірі 4 800 грн., які є такими, що наступили, а тому у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України мають бути покладені на позивача.

Додатковим рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №293/1439/24 задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі №293/1439/24 про розподіл судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 600 грн. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення у його відсутність. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вказує, що відповідачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про оплату гонорару адвоката. Звертає увагу на те, що стороною відповідача не було документально доведено понесення витрат на правову допомогу.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Порядок та підстави ухвалення додаткового рішення визначені статтею 270 ЦПК України.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19).

У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №921/221/21, від 31 травня 2022 у справі №917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі №922/4022/20).

З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Протилежне тлумачення розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права.

Відповідне тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі №401/1086/23, провадження №61-4103св24.

Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/216/23.

У справі, що переглядається встановлено, що 14.11.2024 представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , у якому крім іншого, просив стягнути на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Також до відзиву на позовну заяву представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 було долучено договір про надання правової допомоги від 11.11.2024, ордер серії АМ №1106593 від 11.11.2024, орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, квитанцію про направлення вказаного відзиву ОСОБА_2

16 квітня 2025 року Черняхівським районним судом Житомирської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт здійснення ОСОБА_2 реконструкції (у вигляді прибудови) житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м., з яких житлова площа 24,6 кв.м., допоміжна площа 8,2 кв.м., яка складається із: житлової кімнати №2-3 площею 13,2 кв.м., житлової кімнати №2-4 площею 13,2 кв.м., тамбур №2-1 площею 1,5 кв.м., топочна №2-2 площею 6,7 кв.м. В решті позову відмовлено.

18 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 800 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення подана у визначений законом строк і не порушено порядок визначений ст. 141 ЦПК України.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц (провадження №61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 надано: договір про надання правової допомоги від 11.11.2024, ордер про надання правничої допомоги серії АМ №1106593 від 11.11.2024, орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, додаткову угоду №1 від 17.04.2025 до договору від 11.11.2024, довідку про вартість послуг та квитанцію №216193 від 17.04.2025, згідно якої вартість послуг за представництво ОСОБА_1 у Черняхівському районному суді Житомирської області у цивільній справі №293/1439/24 склала 4 800 грн.

Також, до заяви додано докази надсилання позивачу по справі заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п.4 договору про надання правової допомоги сторони узгодили, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар, розмір якого визначається окремою угодою та за домовленістю сторін.

Згідно п.2.3 додаткової угоди №1 сторони узгодили, що за укладеними договором та додатковою угодою №1 розмір гонорару за надання юридичних консультацій, участь у судових засіданнях, підготовки та складання відзиву, клопотань, витребування доказів та витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі становить 4 800 грн.

Відповідно до довідки про вартість послуг від 17.04.2025 слідує, що вартість послуг адвоката Пилипчука П.П. наданих ОСОБА_1 в цивільній справі №293/1438/24 становить: 1200,00 грн укладення договору на надання юридичних консультацій 2 год., 1200,00 грн підготовка та складання відзиву 2 год., підготовка та участь у судових засіданнях 23.01.2025, 10.04.2025 та 16.04.2025 із розрахунку 8 год 600,00 грн., а всього 4800,00 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення та відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними та документально підтвердженими, також суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з позивача на користь відповідача витрати в розмірі 3 600 грн та в достатній мірі мотивував свій висновок.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо вирішення питання витрат на професійну правничу допомогу, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідачем не надано доказів фактичного понесення витрат, тобто доказів про їх оплату є необґрунтованими, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена: Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22). Зазначена правова позиціє є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне, обґрунтоване та справедливе рішення щодо вирішення питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді