Справа № 216/4551/25
провадження №2/216/2297/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гайтко Л.А.

за участі секретаря судового засідання Маленька Т.О.

представник позивача адвокат Гудима Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Центрально-Міської районної в місті ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Центрально-Міської районної в місті ради, про позбавлення батьківських прав.

Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати покласти на відповідача.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 06.06.2025 року.

Ухвалою суду від 08.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні, 02.10.2025 року, представник позивача адвокат Гудима Т.В. позовні вимоги позивача підтримала, та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в жодне з призначених судових засідань не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується документально, та додатково повідомлявся за допомогою оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», але не подав суду відзив на позовну заяву, або клопотання по справі.

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради, служби у справах дітей Задорожній Ю.І. в судове засідання не з`явилася, раніше подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, врахувати поданий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

26 грудня 2020 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , про що було складено відповідний актовий запис №724 та видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 26.12.2020 року.

У період шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 , позивач по справі, є рідною матір`ю ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04.10.1993 року, та рідною бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , про що 05.03.2025 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №125, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Дитина, з дня смерті матері по теперішній час, проживає за своїм місцем реєстрації разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок належав померлій та є частиною спадкового майна. ОСОБА_2 , батько дитини, на момент смерті померлої дружини знаходився під вартою за кримінальною справою №216/717/25 по обвинуваченню за частиною 4 статті 186 КК України. Належними доказами, які підтверджують зазначені обставини, є відповідь Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області №216/717/25№1-кп/216/502/25/6503 від 19.05.2025 року та ухвала слідчого судді Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.03.2025 року, у якій зазначено, що ухвалою від 10.12.2024 року ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, який в останнє ухвалою суду від 04.02.2025 року було продовжено до 04.04.2025 року.

На сьогоднішній день ОСОБА_2 було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у зв`язку зі смертю дружини та проживанні з малолітньою дитиною, яка перебуває на його утриманні. Однак, 12.03.2025 року ОСОБА_2 була складена заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області серії НТС №182788 від 12.03.2025 року. Відповідно до змісту зазначеної заяви, ОСОБА_2 прийняв рішення та свідомо без будь-якого примусу дав згоду на те, щоб ОСОБА_1 була залучена до виховання його доньки, ОСОБА_3 , з обов`язковим щомісячним матеріальним утриманням дитини, на період його тимчасового перебування під слідством та відсутністю постійного заробітку.

ОСОБА_2 не працює, не має стабільного джерела доходу, не створює дитині безпечних та належних умов для проживання і розвитку. Увесь тягар утримання та забезпечення дитини лежить на бабусі, яка фактично виконує обов`язки обох батьків. Крім того, він перебуває на диспансерному обліку в Центрі СНІДу, а також у медичному закладі, що спеціалізується на лікуванні залежностей. За наявною інформацією, чоловік систематично зловживає наркотичними речовинами, не визнає загрозу, яку становить для дитини, та не усвідомлює наслідків своєї поведінки.

Вищезазначені обставини підтверджуються Ухвалою про витребування медичної довідки у справі №216/717/25 від 03.03.2025 року, відповіддю Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області №56987-2025 від 30.05.2025 року та показаннями свідків. Таким чином, спосіб життя відповідача, стан здоров`я, правові проблеми та відсутність участі у житті дитини свідчать про повну неспроможність виконувати обов`язки батька. Залишення дитини під впливом такої особи становить реальну загрозу її здоров`ю, безпеці та психологічному розвитку. Особливо тривожною є наявність матеріалів, які підтверджують, що відповідач допускає демонстрацію інтимних частин тіла в присутності дитини. Зазначені факти створюють реальну загрозу для психічного здоров`я дитини, її безпеки та морального розвитку.

У разі необхідності, для створення найкращих умов проживання дитини, позивач по справі має у праві власності 1 / 2 частки двокімнатної квартири житловою площею 22,4 кв.м., загальною площею 43,5 кв.м., що розташована на першому поверсі двоповерхового житлового будинку та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та двокімнатну квартиру житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 43,5 кв.м., яка розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно висновку виконкому районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо можливості позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено наступне:

Розглянувши 29.07.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Центрально-Міської районної у місті ради ухвалу Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.06.2025 про відкриття провадження у цивільній справі № 216/4551/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено наступне.

З 26.12.2020 батьки вищевказаної дитини, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька, ОСОБА_6 .

Позивач, ОСОБА_1 , є рідною бабусею малолітньої дитини, ОСОБА_7 . Мати дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померла. Після смерті матері малолітня ОСОБА_6 проживає з бабусею, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач по справі, ОСОБА_2 , має реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 у період з 10.12.2024 по 10.03.2025 перебував під вартою за скоєння злочину передбаченого ч. 4 ст. 186 та ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України, що підтверджується ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2024 (справа №216/717/25).

Ухвалою вищевказаного суду від 10.03.2025 обвинуваченому ОСОБА_2 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, станом на 29.07.2023 ОСОБА_2 з малолітньою донькою, ОСОБА_8 , не проживає, участі у її вихованні та утриманні не бере.

25.07.2025 працівниками служби у справах дітей виконкому районної у місті ради було здійснено обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_7 за вищевказаною адресою. Позивачем по справі, ОСОБА_1 , створені належні умови для повноцінного життя і розвитку дитини.

У порушення вимог ст.150 Сімейного кодексу України ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню, навчанню та утриманню малолітньої доньки. Відповідач по справі не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не бачиться та не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

ОСОБА_2 не надає дитині матеріальної або фінансової допомоги, як то передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України. Утриманням та забезпеченням малолітньої ОСОБА_7 займається позивачка ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_2 ніде не працює, не має стабільного джерела доходу, не створив дитині безпечних та належних умов для проживання і розвитку. Відповідач ОСОБА_2 зловживає наркотичними речовинами, з 30.06.2022 перебуває на диспансерному обліку в Центрі СНІДу та в медичному закладі, що спеціалізується на лікуванні залежностей.

Вищезазначені обставини підтверджуються ухвалою суду від 10.03.2025 по кримінальній справі №216/717/25 та відповіддю Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 29.04.2025 №45/5-2666 єо. Перебування малолітньої ОСОБА_7 у родині батька, ОСОБА_2 , становить загрозу для її здоров`я та життя.

Постановою Верховного суду від 29.01.2024 у справі № 185/9339/21 визначено, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Крім того ст.166 Сімейного кодексу України передбачено, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку одного з батьків у кращу сторону неможливо.

Згідно зі ст.ст.81,83 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, спосіб життя відповідача, стан здоров`я, правові проблеми та відсутність участі у житті дитини свідчать про його повну неспроможність виконувати батьківські обов`язки щодо малолітньої ОСОБА_7 . Залишення дитини в родині батька становить реальну загрозу її здоров`ю та життю.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання та утримання дитини, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Згідно зі ст.164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей є підставою позбавлення їх батьківських прав.

Ураховуючи вищевикладене, в інтересах дитини, керуючись ст.ст.19,150,164 Сімейного кодексу України, виконком Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожний окремо, пояснили суду, що являються родичами сім`ї позивачки, знають, що після смерті доньки позивачки ОСОБА_5 , онучка позивачки ОСОБА_6 постійно проживає з бабусею, бабуся утримує дитину та піклується про неї. Батько дитини ОСОБА_11 мешкає окремо, вживає алкоголь, свою дитину не утримує, не цікавиться її життям та здоров`ям.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78).

Також ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18).

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

ОСОБА_2 систематично не виконує своїх батьківських обов`язків і не забезпечує належного догляду та виховання малолітньої дитини. Відповідач лише демонструє повну безвідповідальність та глибоко аморальну поведінку, які несумісні з виконанням батьківських обов`язків. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, сукупністю усіх доказів у справі, суд приходить до переконання, що відповідач не цікавиться вихованням своєї дитини та її духовним розвитком, не надає належного матеріального забезпечення, яке б забезпечувало дитині належне утримання, не бере участь у вихованні дитини, що свідчить про втрату інтересу відповідача до його дитини, суд вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, позивач є звільненим від сплати судового збору що до вимоги, що стосується стягнення аліментів .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1211,20 грн. по сплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 133,141,263, 265, 354-356 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 152, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Центрально-Міської районної в місті ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Дніпровський Апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Суддя Л.А. ГАЙТКО