справа № 362/2669/25
провадження № 2/362/2250/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.25 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича О.В. розглянув у порядку письмового провадження в м. Василькові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської селищної ради про скасування заборони відчуження нерухомого майна.

Суд установив:

Суть спору. Процедура

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Калинівської селищної ради (далі відповідач), в якому просить скасувати заборону відчуження нерухомого майна (арешт) на будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвалою від 16 квітня 2025 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з без повідомлення (виклику) сторін.

Судом вжито належних заходів для повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Заяв по суті, будь-якого роду заяв чи клопотань ні позивач, ні відповідач до суду не подавали.

Встановлені судом фактичні обставини справи

З метою оформлення права власності та розпорядження своїм майном згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо про наявність обтяження (заборони) на таке майно згідно архівного запису, підстава обтяження: повідомлення Держбанку, Васильків №15 від 27 листопада 1979 року.

Так, листом від 11 грудня 2023 року №2110/01-17 Київський обласний державний нотаріальний архів повідомив, що згідно Алфавітної книги обліку заборон, а також Реєстру для реєстрації заборон Васильківської районної державної нотаріальної контори, існує запис про накладення заборони на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Національного банку України від 12 березня 2025 року № б/н, станом на 27 березня 2025 року Державний реєстр банків не містить відомостей про реєстрацію Національним банком України банку з найменуванням Держбанк, а також не містить відомостей про банк, який став правонаступником Держбанку СРСР. Крім того, листом повідомлено, що документи (інформація) про заборону на нерухоме майно ОСОБА_1 , яку було накладено згідно з повідомленням Держбанку СРСР, м. Васильків №15 від 27 листопада 1979 року, в описах архівних справ колишнього Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися.

Вважаючи, що наявність заборони відчуження нерухомого майна (архівний запис) на підставі повідомлення Держбанку, Васильків №15 від 27 листопада 1979 року щодо майна перешкоджає позивачу повноцінно користуватися та володіти своїм майном, остання звернулась із даним позовом до суду.

Нормативно-правове регулювання та мотиви, з яких виходить суд

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Однак, за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З викладених норм права слідує, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлений сторонами вимог та наданих ними доказів.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Отже, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

У цій справі позивач звернувся до суду, заявивши позовні вимоги до Калинівської селищної ради, та просить скасувати обтяження нерухомого майна (арешт) на будинок АДРЕСА_1 .

Разом із тим, позивачем у позові не обґрунтовано та не надано доказів того, що Калинівською селищною радою будь-яким чином порушуються, не визнаються або оспорюються права, свободи чи інтереси позивача, тому, суд вважає, що вказаний орган є неналежним відповідачем у даній справі.

Майно, щодо якого виник спір, а саме будинок АДРЕСА_1 , яке наразі входить до Глевахівської селищної територіальної громади.

.Клопотання про заміну відповідача або залучення інших відповідачів до участі у справі позивач не подавав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 752/3612/19, від 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18 зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 258, 259, 264-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення: 29 вересня 2025 року.

Суддя О.В. Попович