Справа № 350/1124/24
Провадження № 22-ц/4808/1319/25
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.М., Томин О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» адвоката Митровки Ярослава Васильовича на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Пулик М. В. у с.Рожнятів, повне судове рішення складено 04 липня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення компенсації втрати частини доходів та компенсації за невикористані відпустки,

в с т а н о в и в:

02 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із цивільним позовом до філії «Брошнівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» у якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у сумі 6 652 гривні 61 копійка та компенсацію за невикористані 133 дні відпустки у зв`язку із звільненням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на нездійснення відповідачем нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» у зв`язку із несвоєчасною виплатою надбавки за складність та напруженість в роботі.

Крім цього, у зв`язку з виданням наказу №18-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » виданого головою комісії з припинення ДП «Брошнівський лісгосп» Безруким Л.І. від 21.02.2022, позивачу було виплачено компенсацію за невикористані 113 днів відпустки без врахування при їх розрахунку надбавки за складність та напруженість в роботі. У зв`язку із чим, просив суд стягнути недоотримані суми компенсації за невикористані дні відпустки.

23.09.2024 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в заяві ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача:

-компенсацію втрати частини доходів у сумі 6 652 гривні 61 копійку;

-компенсацію за невикористані 113 днів відпустки у зв`язку із звільненням в сумі 11 340 гривень 68 копійок.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04.02.2025 замінено відповідача у справі.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року задоволено позов ОСОБА_1 до ДП "Ліси України" в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» про стягнення компенсації втрати частини доходів та компенсації за невикористані відпустки.

Стягнуто з ДП «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у сумі 6 652,61 гривні; компенсацію за невикористані 113 днів відпустки у зв`язку із звільненням в сумі 11 340,68 гривень та судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення компенсації за невикористані дні відпустки у зв`язку із звільненням, представник відповідача ДП «Ліси України» адвокат Митровка Я.В. подав апеляційну скаргу.

Скаржник вважає, що вказане рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року у частині стягнення компенсації за невикористані 113 днів відпустки у зв`язку із звільненням в сумі 11 340,68 гривень винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказана позовна вимога була обґрунтована позивачем обставиною звільнення його з роботи згідно наказу ДП «Брошнівське лісове господарство» від 21.02.2022 № 18-к з 23.02.2022. Однак рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2023 у справі № 350/325/22 скасовано наказ від 21.02.2022 № 18-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » та поновлено його на роботі з 23.02.2022, стягнуто на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. На виконання вказаного судового рішення 25.03.2024 було винесено наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Враховуючи скасування наказу про звільнення та поновлення ОСОБА_1 на роботі відсутні підстави для стягнення із відповідача компенсації за невикористані 113 днів відпустки у зв`язку із звільненням, адже підстава для виплати такої компенсації нерозривно пов`язана із наявністю факту звільнення працівника.

Оскільки трудові права ОСОБА_1 щодо незаконного звільнення за наказом від 21.02.2022 № 18-к з 23.02.2022 відновлено та такий був поновлений у трудових правовідносинах з відповідачем з 23.02.2022, то підстави для нарахування та виплати йому компенсації за 113 днів за період до 23.02.2022 відпали незалежно від того чи раніше (до скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі) було виплачено без врахування надбавки за напруженість.

Таким чином, виплачена раніше компенсація за невикористані 113 днів відпустки ОСОБА_1 , навіть без врахування надбавки за напруженість, є безпідставно набутим майном.

Тому просить скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року у справі у частині стягнення компенсації за невикористані 113 днів відпустки у зв`язку із звільненням в сумі 11 340,68 гривень та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористані 113 днів відпустки у зв`язку із звільненням в сумі 11 340,68 гривень.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, яку вважає безпідставною.

Позивач зазначає, що згідно наказу Державне підприємство «Брошнівське лісове господарство» від 21.02.2022 №18-к мене з 23.02.2022 року звільнено з роботи у зв`язку із реорганізацією останнього. Відповідно до пункту 2 наказу мені виплачено компенсацію за невикористані відпустки в кількості 113 календарні дні, виходячи із середньомісячного заробітку, без врахування надбавки за напруженість, яка згідно рішення Рожнятівського районного суду від 11.10.2023 року стягнена на мою користь.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на неправомірні дії щодо подання позову після поновлення у березні на роботі на виконання рішення Рожнятівського районного суду від 19.07.2023 року є безпідставним, оскільки зазначеним рішенням судом не вирішувалось питання повернення коштів за 113 днів відпустки у зв`язку із скасуванням наказу від 21.02.2022 №18-к.

Крім цього позивач зазначив, що і відповідачем при поновленні його на роботі у березні 2024 року не вирішувалось питання про проведення перерахунку заробітної плати компенсації коштів за 113 календарних днів відпустки.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 11 340,68 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно наказу Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» від 21.02.2022 №18-к позивача з 23.02.2022 звільнено з роботи у зв`язку із реорганізацією підприємства.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 19 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «Брошнівське лісове господарство» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Скасовано наказ №18-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » виданого головою комісії з припинення ДП «Брошнівський лісгосп» Безруким Л.І. від 21.02.2022 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного районного мисливствознавця з 23.02.2022 року. Стягнуто з ДП «Брошнівське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення на роботі і виплаті середньомісячного заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Позивачу у зв`язку із звільненням на підставі наказу №18-к від 21.02.2022 року було нараховано і виплачено компенсацію відпустки в сумі 52665,91 грн. При цьому, розрахунок такої компенсації проведено виходячи із середньоденної заробітної плати визначеної за останні 12 місяців роботи. Зазначені обставини підтверджуються листом відповідача від 12.08.2024 №463/21.2-2024, також зазначеним листом відповідача підтверджується неврахування під час розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки, сум які виплачені позивачу на виконання рішення Рожнятівського районного суду від 11.10.2023.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження наказу ДП «Брошнівське лісове господарство» від 30 червня 2021 року № 139 «Про встановлення доплат, надбавок».

Скасовано наказ ДП «Брошнівське лісове господарство» від 30 червня 2021 року № 139 в частині відміни дії п.1.7 наказу від 31 грудня 2020 року № 218 про встановлення ОСОБА_1 - провідному районному мисливствознавцю відділу охорони та захисту лісу, надбавки за складність, напруженість у роботі в розмірі 30% посадового окладу.

Стягнуто з ДП «Брошнівське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 , невиплачену надбавку за складність, напруженість в роботі в розмірі 18 400,65 грн. та 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився із проведеним позивачем розрахунком суми компенсації втрати частини доходів та прийшов до висновку про стягнення вказаної суми компенсації у розмірі 6652,61 грн.

Щодо суми компенсації за невикористані дні відпустки, яка підлягає до стягнення, то суд, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що рішенням суду підлягає стягненню 11 340,68 грн. Такий розмір компенсації за невикористані 113 днів відпустки у зв`язку із звільненням підтверджує витяг з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, копія відомостей з Державного реєстру фiзичних осiб-платникiв податкiв про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та вiйськового збору

Рішення суду першої інстанції в частині компенсації втрати частини доходів у сумі 6652,61 гривні не оскаржується, а тому в цій частині воно не є предметом апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ст. 24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

За ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, відповідач зобов`язаний провести із позивачем належний розрахунок при звільненні, у тому числі, виплатити компенсацію за всі дні невикористаної відпустки та заробітну плату, як передбачено ст. 24 ЗУ «Про відпустки».

Невиплата вказаних коштів роботодавцем є порушенням трудового законодавства.

Судом правильно встановлено, що згідно наказу Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» від 21.02.2022 №18-к позивача з 23.02.2022 звільнено з роботи у зв`язку із реорганізацією підприємства та відповідно до пункту 2 наказу виплачено компенсацію за невикористані відпустки в кількості 113 календарних днів у сумі 52665,91 грн, виходячи із середньоденної заробітної плати визначеної за останні 12 місяців роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що надбавка за складність та напруженість у роботі, яка стягнута згідно рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11.10.2023 не носила разового характеру.

Також районний суд вірно зазначив, що у вищевказаному рішенні суд прийшов до висновку, що в процесі розгляду даної справи встановлено неправомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати надбавки за складність, напруженість в роботі з 01.07.2021, яка є складовою частиною заробітної плати позивача та яка впливає на середньомісячний заробіток позивача при розрахунку компенсації за невикористані відпустки, тому відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок компенсація за 113 календарних днів невикористаної відпустки з урахуванням надбавки за складність, напруженість в роботі.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Отже, аналізуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на перерахунок та виплату компенсації за невикористані дні відпустки, з урахуванням надбавки за складність та напруженість у роботі.

Тому заявлена позивачем сума невиплаченої компенсації за невикористані відпустки у розмірі 11 340,68 грн є доведеною, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку правомірним.

Апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення в оскаржуваній частині є законним і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, спростовуються обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст.141,367,374,375,381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» адвоката Митровки Ярослава Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

О.О.Томин