Справа № 182/2541/25
Провадження № 2/0182/2273/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.09.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Рунчевої О.В., розглянувши в м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 25.04.2025 року звернулась до суду із зазначеним вище позовом про зняття арешту з нерухомого майна, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частину квартири, яка розташована за згаданою вище адресою. Для оформлення спадкових прав її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачкою до нотаріальної контори була подана спільна з ним заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . В процесі проведення перевірки майна спадкодавця приватним нотаріусом Журбою Р.В. було встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було виявлено обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, а саме, спадкової квартири. Номер запису обтяження в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна: 1311603, зареєстровано 17.09.2004 року Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Нікопольського ВДВС АА 964502 від 07.09.2004 року. З приводу зазначеного обтяження позивачу нічого не відомо, ні про підставу його прийняття, ні про час його реєстрації в Єдиний державний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

27.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського відділу ДВС з письмовою заявою про скасування зазначеного обтяження, але в листі від 06.02.2025 року їй повідомили, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дійсно, виконавчою службою був накладений арешт №1311603 на підставі постанови АА №964502 від 07.09.2004 року, але відповідно до вимог чинного законодавства, завершені виконавчі провадження підлягають знищенню після трьох років зберігання в архіві органу виконавчої служби, що і було зроблено з відкритим у 2004 році провадженням, запропоновано звернутись до суду.

Враховуючі дані обставини, позивач просить суд зняти арешт у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_2 , накладеного згідно постанови виконавчої служби міського управління юстиції м. Нікополя АА №964502 від 07.09.2004 року, реєстраційний номер обтяжень 1311603, зареєстрованого в реєстрі Першою Нікопольською держнотконторою 17.09.2004 року, та вилучити даний запис про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна .

Ухвалою суду від 13.05.2025 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу роз`яснено його право на підготовку відзиву на позовну заяву (а.с.21-22).

26.09.2024 року скориставшись своїм правом, в.о. начальника Нікопольського відділу ДВС Віталій Гукайло направив до суду відгук на позовну заяву, в якому просить розгляд справи провести без участі державного виконавця, рішення по справі просить винести на розсуд суду. Крім того, зазначає, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дійсно, вбачається арешт майна, який є предметом розгляду даної справи, але виконавче провадження є завершеним та знищено після трирічного зберігання в архіві. Разом з тим, при перевірці електронного архіву в АСВП на виконанні у виконавчій службі перебувають наступні виконавчі провадження, боржником в яких є ОСОБА_2 :

№62640463 з виконання виконавчого документу №2/0182/194/2020 182/2197/20, виданого 09.06.2020 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ;

№62541291 з виконання виконавчого документу №2/0182/194/2020 182/2197/20, виданого 09.06.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 судового збору в сумі 210,20 грн., завершено на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавчу службу»;

№54692545 з виконання виконавчого документа - постанови № ДР 040305, виданої 03.08.2017 року ст. лейтенантом ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у справах про адміністративне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху в розмірі 510,00 грн., яке завершено 19.12.2017 року на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавчу службу»;

№50686822 з виконання виконавчого документа №2-н/0182/634, виданого 27.05.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дніпропетровськгаз» заборгованості у розмірі 655,86 грн., яке завершено 15.02.2017 року на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавчу службу»;

№53866682 з виконання повторно пред`явленого виконавчого документа №2-н/0182/634, виданого 25.10.2018 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дніпропетровськгаз» заборгованості у розмірі 655,86 грн., яке завершено 15.02.2017 року на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавчу службу».

13.08.2025 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що всі перелічені відповідачем виконавчі провадження стосовно ОСОБА_2 не стосуються предмету даного спору, а державному виконавцю має бути відомо порядок стягнення коштів з боржника за відкритими виконавчими провадженнями, який передбачений діючим законодавством відповідно до ст. 1281 ЦК України, де кредитор має право пред`явити вимоги до спадкоємців протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши надані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до наступного.

На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 22.12.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.5). Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.8).

Позивачка, яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина, звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Журби Р.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а.с.32). Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.11.2024 року, приватним нотаріусом Журбою Р.В. було заведено спадкову справу №74/2024 (а.с.10). В процесі проведення перевірки майна спадкодавця приватним нотаріусом Журбою Р.В. було встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1995 року, реєстровий №668 (а.с.11).

ОСОБА_1 , діючи в інтересах свого неповнолітнього сина, звернувся до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту, але листом №19228 від 06.02.2025 року їй було повідомлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дійсно, виконавчою службою був накладений арешт №1311603 на підставі постанови АА №964502 від 07.09.2004 року. Крім того, позивачу роз`яснено, що відповідно до вимог чинного законодавства, завершені виконавчі провадження підлягають знищенню після трирічного зберігання в архіві органу державної виконавчої служби. А отже, з питання про зняття арешту запропоновано звернутись до суду в порядку ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.15).

Отже предметом розгляду даної справи є зняття арешту у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_2 , накладеного згідно постанови виконавчої служби міського управління юстиції м. Нікополя АА №964502 від 07.09.2004 року, реєстраційний номер обтяжень 1311603, зареєстрованого в реєстрі Першою Нікопольською держнотконторою 17.09.2004 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Разом з тим, позивач зазначає, що їй нічого не відомо щодо спірного обтяження. Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі, в свою чергу, лише констатує факт наявності даного обтяження в Державному реєстрі речових прав та зазначає, що підставою накладення арешту на майно Норкіна А.М. стала постанова Нікопольського ВДВС АА 964502 від 07.09.2004 року, і що на даний момент виконавче провадження є завершеним, але, разом з тим, не надає жодної інформації щодо боржника або стягувача в даному виконавчому провадженні, оскільки воно є знищеними після трирічного зберігання в архіві органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.1,2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Проте, всупереч зазначеній нормі та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», при закінчені виконавчого провадження, в якому ОСОБА_2 був боржником, арешт, накладений на належне йому нерухоме майно, не припинений. Тобто, при дослідженні письмових доказів судом з`ясовано, що фактично арешт на майно ОСОБА_2 продовжує існувати без жодної правової підстави.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 зазначив, що застосування арешту майна боржника, як обмежувальний захід, не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Наявність протягом тривалого часу (більше 20 років) не скасованого арешту на нерухоме майно, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.2 постанови №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до цієї ж постанови, позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; '

2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про пЬвний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року за № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» - у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Враховуючи зазначене вище, а також відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий лише за рішенням суду.

Так, за змістом ст.316,317,319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.

Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивачки, яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дитини, на отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Судом не приймаються до уваги пояснення відповідача щодо наявності інших виконавчих проваджень, боржником в яких є померлий ОСОБА_2 , оскільки перелічені виконавчі провадження не є предметом розгляду даної справи. Крім того, суд роз`яснює, що відповідно до ст. 1281 ЦК України, кредитор має право пред`явити вимоги до спадкоємців протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, суд дійшов до висновку про необхідність захисту права позивача шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 14, 18, 19, 76-78, 81, 89, 259, 263- 265, ЦПК України, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту - задовольнити.

Зняти арешт (обтяження), у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладеного згідно постанови АА №964502 від 07.09.2004 року виконавчої служби міського управління юстиції м. Нікополь, реєстраційний номер обтяження 1311603 зареєстрованого в реєстрі Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою 17.09.2004 року.

Вилучити запис про обтяження №1311603 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева