КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Позовну заяву обґрунтувало тим, що 02 вересня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування в ПриватБанку, підписав паспорт кредиту та заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, погодивши, зокрема наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 400 000 грн; тип кредитної карти - картка MasterCard World Elite; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією (пункт 1.2 договору); процентна ставка, відсотків річних - 36,0 % (пункт 1.3 договору).

Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля, про що зазначено в полі підпис клієнта із позначкою дати та часу. Використання ОТР пароля в якості простого електронного підпису було погоджено відповідачем у анкеті-заяві від 14 квітня 2021 року, яка підписана ним власноруч на планшеті.

Відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку типу MasterCard World Elite№ НОМЕР_1 строком дії до 03/24, а згодом додатково отримав кредитну картку типу Visa Platinum№ НОМЕР_2 строком дії до 12/23 та кредитну картку типу MasterCard World Elite№ НОМЕР_3 строком дії до 08/24. Отже, згідно Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Національного банку України № 164 від 29 липня 2022 року, відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.

Позивач стверджував, що відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитних коштів та сплачував відсотки за користування кредитом, але припинив надавати своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 13 червня 2024 року має заборгованість у загальному розмірі 137 851,52 грн, з яких: 118 230,07 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19 621,45 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути на свою користь разом із витратами по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2025 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 вересня 2021 року у розмірі 118 230,07грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 422,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов банку до позичальника в частині стягнення непогашеної заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованим, оскільки відповідач отримавкредитні кошти, користувався ними і вчасно їх не повернув, натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсоткамине узгоджуються з вимогами закону та умовами укладеного між сторонами договору, якими не передбачено сплату процентів за користування кредитом і розмір процентної ставки, тому задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, позивач через представника за довіреністю - Хитрову Л. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи,неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана сторонами 02 вересня 2021 року, містить в собі всі істотні умови кредитування, у тому числі процентну ставку 36,0 % річних за користування кредитом.

Тобто, відповідно до пункту 1.3 вказаної заяви про приєднання сторонами обумовлена відсоткова ставка на рівні 36 % річних для преміальних карт, оскільки саме таким типом картки користувався відповідач.

Згідно розрахунку заборгованості розмір відсоткової ставки становить 36 %, що відповідає умовам кредитування, які були узгоджені між сторонами.

При цьому паспорт споживчого кредиту від 02 вересня 2021 року, який також долучено до матеріалів справи, та заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої банк нараховує відсотки за користування кредитним лімітом, не є тотожними документами. Підписання паспорту фактично передує підписанню заяви про приєднання до Умов і має на меті ознайомити клієнта з умовами кредитування, що свідчить про проведення банком переддоговірної роботи.

Крім того, до матеріалів справи долучена і анкета-заява від 14 квітня 2021 року, яка була підписана сторонами з метою оновлення ідентифікаційних даних клієнта та при цьому не встановлює нові умови кредитування.

Щодо розміру заборгованості по відсотках і періоду їх нарахування позивач вказує, що ним пред`явлено до стягнення залишок заборгованості по відсотках в сумі 19 621,45 грн, які були розраховані за період з 01 серпня 2023 року по 29 лютого 2024 року.

Підсумкова сума нарахованих відсотків за вказаний період становила 25 084,59 грн, однак 18 грудня 2023 року відповідачем було сплачено 5 463,14 грн, відтак залишок заборгованості по відсотках за користування кредитним лімітом становить 19 621,45 грн. Такі розрахунки процентів за договором підтверджуються випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, які долучені до матеріалів справи разом із позовною заявою.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, а в іншій частині це судове рішення не оскаржується, тому відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов. В силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися і явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили,тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом встановлено, що 14 квітня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підписали анкету-заяву клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів), в якій містяться персональні дані відповідача, дата та його підпис (а.с. 161 - 163, т. 1).

Розмір відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування у цій анкеті-заяві не визначено.

02 вересня 2021 року сторони підписали заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг, в якій погодили наступні істотні умови договору: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія; сума/ліміт кредиту для преміальної картки World Elite- 400 000,00 грн; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом, процентна ставка, відсотків річних - 36,0 % в тому числі для преміальних карток Platinum та World Elite; тип процентної ставки - фіксована; тощо (а.с. 27-51, т. 1).

Зі змісту цієї заяви вбачається, що підписанням цього документа відповідач на підставі статті 634 ЦК України приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі інтернет за адресою: https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документа, згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг.

Підписана відповідачем анкета-заява містить розділ 3«Угода про використання простого електронного підпису».

Зі змісту цього розділу вбачається, що банк та клієнт узгодили при наданні банком будь-яких послуг, в тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів клієнта: ОТР-пароль, OR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідних послуг та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.

При здійсненні будь-якої операції та правочинів між сторонами за допомогою ОТП-паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланого банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону клієнта.

На підставі кредитного договору відповідач отримав платіжний інструмент, а саме кредитну картку кредитну картку типу MasterCard World Elite№ НОМЕР_1 строком дії до 03/24, а в подальшому - кредитну картку типу Visa Platinum№ НОМЕР_2 строком дії до 12/23 та кредитну картку типу MasterCard World Elite № НОМЕР_3 строком дії до 08/24.

Відповідач активно користувався встановленим йому кредитним лімітом, повертав використану суму коштів та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив своєчасно повертати грошові кошти позивачу, про що свідчить виписка по рахунку позичальника.

Так, до позовної заяви банк долучив, окрім копії паспорту відповідача (а.с. 169, 170, т. 1), паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 02 вересня 2021 року (а.с. 171-179, т. 1), виписку по картковим рахункам за період з 01 вересня 2021 року по 13 червня 2024 року (а.с. 52-160, т. 1), розрахунок заборгованості за договором № б/н від 02 вересня 2021 року(а.с. 14-26).

За відомостями вказаного розрахунку станом на 13 червня 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором, укладеним з позивачем, становить 137 851,52 грн і складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 118 230,07грн та заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 19 621,45 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка уклала з банком кредитний договір, погодивши його умови 02 вересня 2021 року, проте сума заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, яку нарахував і просить стягнути позивач, не відповідає умовам кредитного договору, а тому відсутні підстави для їх стягнення.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України умови таких договорів приєднання у сфері кредитних правовідносин розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, так як друга сторона (споживач послуг банку) лише приєднується до договору, з умовами якого він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 квітня 2021 року сторони підписали анкету-заяву клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої ОСОБА_1 отримав від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте сплата процентів за користування кредитом і розмір процентної ставки не були врегульовані умовами укладеного договору.

Разом з тим, 02 вересня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій погодив фінансові умови подальшого кредитування, в тому числі щомісячну сплату відсотків за користування кредитними коштами за фіксованою процентною ставкою у розмірі 36,0 % річних для преміальних карток Visa Platinum та MasterCard World Elite.

Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Отже, між сторонами була відсутня згода щодо таких істотних умов кредитного договору як оплата процентів за користування грошовими коштами лише в період з 14 квітня 2021 рокупо 02 вересня 2021 року, а після цієї дати підлягала застосуванню процентна ставка у розмірі 36,0 % річних.

Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по картковим рахункам, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 19 621,45 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки, почала утворюватися починаючи із 01 серпня 2023 року, тобто в межах дії умов кредитного договору, які були погодженні сторонами у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 02 вересня 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд першої інстанції не встановив конкретні умови укладеного між сторонами кредитного договору стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом, не врахував, що у підписаній позичальником заяві від 02 вересня 2021 року сторонами було погоджену процентну ставку за кредитним договором на суму залишку заборгованості за кредитом, а також розмір щомісячних платежів, строк і порядок їх внесення, а отже неповно дослідив наявні в матеріалах справи докази та дійшов необґрунтованого висновку, що сума заборгованості по процентам, яку нарахував і просить стягнути позивач, не відповідає умовам кредитного договору.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що зазначеною вище заявою, яка підписана відповідачем 02 вересня 2021 року, визначено розмір відсотків за користування кредитом, які не були вчасно сплачені позичальником, то вони підлягають стягненню з останнього на користь кредитора в примусовому порядку через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Втім, розглядаючи зазначений позов в частині вимог банку про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції у повному обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, не дослідив всі наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з боржника на користь банку суми процентів за кредитним договором у розмірі 19 621,45 грн, відтак рішення суду в цій частині відповідно до положень статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Виходячи з наведеного, із ОСОБА_1 стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у межах даної справи, а саме 2 422,40 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 3 633,60 - за подання апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 6 056,00 грн судових витрат.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 19 621,45 грн(дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять одну гривню 45 копійок) заборгованості по відсоткам за кредитним договором від 02 вересня 2021 року.

Змінити розподіл судових витрат у даній справі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 6 056,00 грн (шість тисяч п'ятдесят шість гривень) сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній