Справа № 737/350/25
Провадження № 2-о/737/15/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., за участі секретаря Решітько А. Д.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Територіальна громада в особі Олишівської селищної ради Чернігівського району, приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу Чернігівської області Кравченко Тетяна Володимирівна,

про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: перебування її як непрацездатної особи на утриманні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1992 року по час смерті останнього.

Встановлення даного факту необхідне заявниці для оформлення спадщини після смерті її цивільного чоловіка ОСОБА_2 .

При зверненні до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 59 років помер її цивільний чоловік ОСОБА_2 . На день смерті ОСОБА_2 був зареєстрований та фактично проживав в АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою, виданою Олишівською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області від 07.08.2018 року за вих. № 701. Разом з ОСОБА_2 з 1977 року в будинку АДРЕСА_1 проживала і вона, як його цивільна дружина, що підтверджується відповідною довідкою від 04.03.2025 року за вих. № 93, виданою Олишівською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області.

Починаючи з 1977 року і до моменту смерті ОСОБА_2 , тобто до 26.08.2001, вони з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Впродовж всього цього часу спільно проживали в одному будинку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, допомагали одне одному, піклувались одне про одного. Незважаючи на те, що вона була зареєстрована в АДРЕСА_2 , за місцем реєстрації вона фактично не проживала, оскільки разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_2 вони вирішили проживати за місцем його реєстрації, а саме в будинку АДРЕСА_1 .

Близьких родичів у ОСОБА_2 не було, за життя останній в офіційному шлюбі не перебував і дітей він не мав. Саме вона була єдиним членом його сім`ї і саме вона після смерті ОСОБА_2 здійснювала його поховання.

У 1992 році вона стала непрацездатною за віком, вийшла на пенсію і більше не працювала. Розмір пенсії був невеликим, а тому власних коштів їй не вистачало на існування та забезпечення своїх потреб. Натомість ОСОБА_2 працював у колгоспі, отримував пристойну заробітну плату. Окрім цього, його дохід також складався з отримуваних ним виплат за оренду належного йому паю, що також було суттєвою складовою сімейного бюджету. Вона, в свою чергу, здійснювала догляд за господарством і фактично перебувала на утриманні у цивільного чоловіка, оскільки саме доходи ОСОБА_2 являлись основним джерелом прибутків їхї сім`ї, тоді як її пенсії вистачало лише на придбання ліків для лікування хронічних захворювань.

Підтвердженням того, що вони з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу і вона з 1992 року і до моменту смерті цивільного чоловіка перебувала на його утриманні може слугувати і той факт, що саме у неї знаходяться оригінали як свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , так і отриманий ним за життя сертифікат серії ЧН № 0297560 на право на земельну частку (пай).

Відповідно до положень ст. 531 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року), які були чинні на час відкриття спадщини, оскільки ОСОБА_2 помер у 2001 році, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

Згідно з положенням ст. 549 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 вона продовжила проживати в будинку покійного, господарювала в будинку, здійснювала за ним догляд, підтримувала у належному стані господарство. При цьому також доглядала і свій будинок, який розташовувався неподалік.

Отже, являючись з 1992 року непрацездатною особою вона більше року до моменту смерті ОСОБА_2 перебувала на його утриманні і відповідно вона може бути віднесена до числа його спадкоємців за законом.

Відповідну заяву про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 вона подавала саме як непрацездатна особа, що перебувала на утриманні спадкодавця. Разом з тим, приватний нотаріус Кравченко Т. В. після відкриття спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 надала їй довідку та роз`яснила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке за життя належало її померлому чоловікові ОСОБА_2 , вона має звернутися до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні спадкодавця ОСОБА_2 не менше одного року до його смерті.

Олишівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області надала суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради та про ухвалення рішення на підставі наявних у матеріалах справи документів.

Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кравченко Тетяни Володимирівна в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні заявниця свої вимоги підтримала та пояснила, що в офіційному шлюбі ніколи не перебувала, а проживала із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, точно не пам`ятає з якого часу, але пам`ятає, що коли вони познайомилися, їй було 35 років. Вони проживали в його будинку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, він у всьому їй допомагав. В 1992 році вона оформилась на пенсію і з того часу не працювала, натомість ОСОБА_2 працював у колгоспі і її утримував.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що є знайомою заявниці, перебувала із цією сім`єю у дружніх стосунках, проживала не далеко. Їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом та вели спільне господарство. ОСОБА_2 працював у колгоспі, допомагав по господарству. З 1992 року заявниця пішла на пенсію, а ОСОБА_2 їй у всьому допомагав. На сьогодні заявниця проживає у своєму будинку в АДРЕСА_2 , а до смерті ОСОБА_2 вони проживали в АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_1 вже близько 30 років, проживала поряд із нею. Спільних дітей у заявниці із ОСОБА_5 не було, вони вели спільне господарство, допомагали один одному. Після того, як заявниця вийшла на пенсію, ОСОБА_2 підтримував її, оплачував комунальні послуги, возив до лікаря. В них було благополучне сімейне життя. Коли заявниця була вже на пенсії, ОСОБА_2 ще працював у колгоспі. На пенсію він не пішов, бо не дожив до неї.

На підстав наданих документів та витребуваних судом доказів в суді встановлено наступне.

Згідно з паспортом громадянина України ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6).

Згідно з пенсійним посвідченням ОСОБА_1 отримує пенсію за віком з 06 січня 1992 року довічно (а.с. 7).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Смолянка у віці 59 років від алкогольної кардіоміопатії (а.с. 8).

Згідно з довідкою виконкому Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 701 від 07.08.2018 ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований і проживав у АДРЕСА_1 , один (а.с. 9).

Згідно з довідкою виконкому Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 93 від 04.03.2025 ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , разом з цивільною дружиною ОСОБА_1 з 1977 року та вели спільне господарство, мали спільний бюджет (а.с. 10).

Згідно з довідкою Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 98 від 06.03.2025 ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 1977 року проживала за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично з 1992 року перебувала на утриманні у ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки була непрацездатна за віком, отримувала невелику пенсію, власних коштів їй не вистачало на існування та забезпечення себе, а ОСОБА_2 працював у колгоспі, отримав заробітну плату, орендну плату за використання паїв, мав власне господарство, яке ОСОБА_1 допомагала доглядати (а.с. 11).

За життя 24.11.1997 ОСОБА_2 був виданий сертифікат серії ЧН № 0297560 на право на земельну частку пай у КСП «40 років Жовтня» розміром 3,27 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 12).

Спадкова справа № 67/2025 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведена приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кравченко Т. В. 11.04.2025 на підставі заяви ОСОБА_1 . Однак, 14.04.2025 приватний нотаріус повідомила ОСОБА_1 , що їй рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту перебування на утриманні спадкодавця ОСОБА_2 не менше одного року до його смерті з метою подальшого оформлення спадкових прав (а.с. 13, 14, 34-37).

Згідно з довідкою Олишівської селищної ради № 206 від 12.06.2025, виданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно з господарськими книгами Смолянської сільської ради з 1992 року по 1997 рік мала зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , та разом з нею зареєстроване місце проживання мали ОСОБА_6 , 1912 року народження та ОСОБА_2 , 1942 року народження. З 21.01.1997 по 26.08.2001 ОСОБА_1 мала зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_2 , разом з дочкою ОСОБА_7 , 1962 року народження (а.с. 66).

За даними Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, наданими на виконання ухвали суду, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області на обліку не перебував (а.с. 73).

Згідно з довідкою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Смолянка», яке є правонаступником КСП «40-річчя Жовтня», наданою на виконання ухвали суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зазначеному періоді з 1 серпня 1996 року по 26 серпня 2001 року вже не працювали. ОСОБА_1 трудову діяльність з колгоспі 40-річчя Жовтня закінчила в грудні 1991 року, а ОСОБА_2 у грудні 1995 року (а.с 96. ).

В позапроцесуальний спосіб 19.09.2025 до суду надійшла довідка депутата Олишівської селищної ради ОСОБА_8 про те, що в період з 01.08.1996 по 26.08.2001 співмешканець ОСОБА_1 . ОСОБА_2 працював неофіційно, виконував замовлення односельців з обробітку городів, копання та садіння картоплі, випасання корів, заготівлі сіна та іншої фізичної праці, за проведену роботу отримував оплату грошима, тобто мав стабільний заробіток, за рахунок якого забезпечував свою родину (а.с. 94).

Згідно зі ст. 531 УК України 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

З`ясовуючи питання, чи була допомога, яка надавалась за життя ОСОБА_2 . ОСОБА_1 для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування, суд дійшов висновку, що таке твердження заявника на доказах не ґрунтується.

По-перше, суд звертає увагу на суперечливий зміст довідок Олишівської селищної ради та її виконавчого комітету про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом одного року до смерті спадкодавця. Так, у 2018 році в.о. старости села Смолянка була надана довідка про те, що ОСОБА_2 на день смерті проживав один, інші довідки про спільне проживання датовані 2025 роком та надані безпосередньо перед зверненням до органів нотаріату та до суду та містять недостовірні відомості про те, що ОСОБА_2 працював у колгоспі і отримував заробітну плату (див. довідку Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Смолянка») та орендну плату за використання паїв.

Достовірною суд вважає довідку Олишівської селищної ради № 206 від 12.06.2025, про те, що з 21.01.1997 по 26.08.2001 ОСОБА_1 мала зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_2 , разом з дочкою ОСОБА_7 , 1962 року народження.

Однак, роздільне проживання не виключає перебування особи на утриманні. Для вирішення питання про перебування на утриманні судом витребувані та досліджені дані про доходи ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та встановлено, що ОСОБА_2 протягом одного року до смерті та починаючи з 1996 року офіційно зареєстрованих доходів не мав.

Право власності на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату ОСОБА_2 за життя не отримав, відомості про передачу ним земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду відсутні.

Свідки, допитані в судовому засіданні опосередковано підтверджують проживання заявниці із ОСОБА_2 однією сім`єю і ведення ними спільного господарства, але інформації щодо отримання ОСОБА_2 доходів та часових періодів отримання таких доходів вони в своїх свідченнях не надали.

Посилання заявника при звернення до суду на те, що ОСОБА_2 працював у колгоспі та отримував пристойну заробітну плату спростовані наведеною вище довідкою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Смолянка».

Сезонний заробіток ОСОБА_2 , якщо він мав місце, не міг бути постійним і основним джерелом засобів до існування, оскільки не був систематичним, а плата за допомогу односельцям є символічною, часто натуральною.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 за життя не надавав ОСОБА_1 утримання, яке було б для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, відповідно, заява ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту перебування на утриманні задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 293, 315-319 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про встановлення факту перебування на утриманні залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 22 вересня 2025 року.

Суддя Н. Ю. Рубаненко