№ 207/1569/25
№ 2/207/1024/25
09 вересня 2025 року м. Кам`янське
Південний районний суд м. Кам`янського у складі:
головуючого судді Притуляка С.А.
за участю секретаря судового засідання Тютюник Ю.Д.,
представника позивача ОСОБА_2
свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про позбавлення батьківських прав,-
Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача - ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.07.2014 року, між сторонами був укладений шлюб, в якому, ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився син ОСОБА_7 . Спільне життя з відповідачем не склалося і рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 04 липня 2016 року (цивільна справа № 207/1609/16) шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Перебуваючи в шлюбі, батько дитини не особо переймався вихованням дитини, а після розірвання шлюбу, відповідач повністю відсторонився від виконання батьківських обов`язків, щодо дитини. Вже дев`ять років, біологічний батько ніяким чином не цікавиться і не переймається долею своєї рідної дитини. Ні дитина, який до речі вже майже 11 років, ні колишня дружина не бажають бачити вихователем сина, людину яка повністю їх ігнорує, не допомагає ні в утримані, так і в вихованні дитини. Всі витрати на утримання неповнолітньої дитини, несе мати. На січень 2025 року, відповідач заборгував аліменти на суму 66 506 гривень 87 копійок, і ця сума продовжує зростати. Позивач 27 липня 2024 року одружилася з ОСОБА_9 . У позивача з її сином і теперішнім чоловіком, утворилася нова сім`я, і у вихованні ОСОБА_10 , позивачу допомагає її новий чоловік. В противагу, біологічний батько ОСОБА_8 , не займається вихованням та утриманням дитини, не сплачує аліменти, не переймається її становленням і вихованням як особистості, зокрема не забезпечує сина харчуванням, медичним доглядом, лікуванням не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприймає засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти, не відвідує батьківських зборів у школі дитини, не цікавиться його навчанням, його здібностями, його оцінками. Тобто взагалі нічого не робить з необхідного вище переліченого для виховання своєї дитини, її утримання та становлення її як особистості.
З урахуванням чого просить позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_7 .
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач в судові засідання не з`являвся, про причини неявки не повідомляв, відзиву на позов не надав. Про дату і час проведення судових засідань повідомлявся неодноразово і належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем проживання та розміщенням оголошення на веб-сайті суду.
З урахуванням чого, суд, за згодою позивача та її представника, ухвалив здійснювати заочний розгляд справи, в порядку ст.208 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 пояснили, що є сусідами та знайомими ОСОБА_12 і вже тривалий час жодного разу не бачили біологічного батька її дитини ОСОБА_8 та того, що останній приймає хоч якусь участь у вихованні дитини.
Допитана в якості свідка ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивача, пояснила, що після народження дитини грудень 2014 року, позивач та відповідач прожили разом біля двох місяців і після цього розійшлися. І з того часу відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.
В судовому засіданні також було заслухано пояснення дитини - ОСОБА_7 , який зазначив, що батька не пам`ятає, з ним не спілкувався та не спілкується, будь-яких подарунків, уваги від нього не отримує.
Заслухавши пояснення позивача, її представника, показання свідків та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
26.07.2014р. між сторонами було укладено шлюб, який був розірваний 04.07.2016р., що підтверджується рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 04 липня 2016 року по справі № 207/1609/16 (арк.с.7-8).
У вказаному шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сторін народився син - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (арк.с.6).
Як вбачається з акту не проживання №39 від 04.02.2025р., складеного КП «Добробут», за адресою: АДРЕСА_1 (місце проживання позивача з дитиною), ніколи фактично не проживав ОСОБА_8 . (арк.с.9).
Як вбачається з характеристики учня 4-А класу ліцею №3 ОСОБА_7 , мати приділяє увагу вихованню сина, контролює його, допомагає робити домашні завдання, забезпечує всім необхідним, відвідує батьківські збори. Батько ОСОБА_8 не бере ніякої участі в житті сина. В школу не приходить, дитиною не цікавиться, батьківські збори не відвідує. (арк.с.12)
27.07.2021р. позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 27.07.2021р. (арк.с.13)
Згідно інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», за час хвороби дитини ОСОБА_7 , його батько на прийоми до лікаря не з`являвся. (арк.с.14)
Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради у своєму висновку №8вих-20/538 від 16.07.2025р., позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 відносно малолітнього ОСОБА_7 залишили на розсуд суду.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не проявляє відносно своєї дитини турботи та піклування, не проявляє зацікавленості в її долі, що свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За змістом ч. 1 ст. 164 СК України, суд може позбавити матір, батька батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
З наведених норм вбачається, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Суд наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.
В ході судового розгляду не було встановлено наявності об`єктивних перешкод у виконанні відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо дитини, отже можна констатувати, що ухилення від їх виконання є свідомим вибором відповідача.
З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що відповідач належним чином свої батьківські обов`язки не виконує, усі обов`язки щодо виховання та утримання дитини виконує мати, тобто дитина фактично позбавлені батьківського піклування зі сторони батька, суд доходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 відносно його малолітнього сина ОСОБА_7 , що повною мірою відповідатиме інтересам малолітньої дитини.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 76, 81, 95, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 5, 7, 15, 60, 141, 150, 155, 157, 164, 180 СК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківський прав ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо його сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 12.09.2025 року.

Суддя С.А. Притуляк