Номер провадження: 22-ц/813/2039/25
Справа № 522/4101/22
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Данилюк Андрій Борисович, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Данилюк Андрій Борисович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Одеської міської ради про визнання право власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

29 березня 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Данилюк Андрій Борисович звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Одеської міської ради про визнання право власності на спадкове майно, в якому представник позивача просила суд:

1. Встановити факт родинних зав`язків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 13 травня 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено запис за №5026 та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_5 є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 .

2. Визнати за ОСОБА_1 (ІПП НОМЕР_2 ) право власності у порядку спадкування за правом представлення після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м, житловою площею 52,1 кв.м; 7/20 частин квартири АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке складається з трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м, житловою площею 52,1 кв.м; 7/20 частини квартири АДРЕСА_2 . У жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса Божемовської Н.В. із заявою про прийняття спадщини, однак остання відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю необхідних документів, надавши при цьому роз`яснення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку ст. 49 Закону України «Про нотаріат». У відповіді приватного нотаріуса Божемовської Н.В. вказано, що вона не може видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що позивачем не надано відомостей (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: документи, що є доказом родинних відносин; правовстановлюючі документи на майно, що підлягає спадкуванню. Крім того, приватним нотаріусом встановлено невідповідність даних, щодо дати народження померлої ОСОБА_5 ..

Зазначив, що ОСОБА_7 , 1937р.н. та ОСОБА_7 , 1944р.н є однією і тією ж особою, проте внаслідок внесення змін до ідентифікуючих документів особи 25 травня 1969 року та подальшої заміни документів (паспорта ОСОБА_5 починаючи з 03 червня 1969 року) ОСОБА_5 значиться як особа, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки батько позивачки ОСОБА_8 (дядько ОСОБА_5 ) як спадкоємець третьої черги помер, то ОСОБА_1 є спадкоємцем третьої черги ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за правом представлення. Наголосив, що доказами народження спадкодавця саме у 1944 році слугують виключно документи, видані після 1969 року - року заміни ОСОБА_5 року свого народження через бажання одружитися з братом відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , який фактично був молодшим своєї дружини на 9 років. Також позивач наголошує, що предмет доказування у даній справі, обов`язком щодо якого вона наділена (мова йде про походження батьків спадкоємця та спадкодавця від однієї матері - ОСОБА_10 ), пов`язаний з обставинами, що мали місце майже 150 років тому (1880 рік), у той час, коли ні безпосередньо ОСОБА_1 , ні ОСОБА_11 , ні жодного з інших учасників справи, ще не було, які мали місце у період зміни трьох держав, війни, а тому довести їх таким чином, щоб уникнути жодних сумнівів неможливо. Крім того, у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 522/2267/17 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус ОМНО Божемовська Н.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_12 про встановлення юридичного факту. Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 касаційну скаргу ОСОБА_12 та ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2019 в частині, що не скасована апеляційним судом та постанову Одеського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року змінено шляхом викладення мотивувальної частини судових рішень в редакції постанови Верховного Суду.

У судових засіданнях представники позивачки ОСОБА_1 адвокат Колесніков І.Л. та адвокат Данилюк А.Б. позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Одеська міська рада у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Одеської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Данилюк Андрій Борисович, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Учасники справи в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином, неодноразово та завчасно, про свідчить рекомендовані повідомлення про направлення судових повісток-повідомлень та довідки про доставку судових повісток-повідомлень в електронний кабінет Електронного суду.

Окрім того, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , згідно положень ч. 1 ст. 8 ЦПК України та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повідомлялись про розгляд справи, шляхом розміщення на офіційній веб-сторінці суду, повідомлення про судове засідання осіб.

04 вересня 2025 року від представників ОСОБА_1 адвокатів Данилюка А.Б., Колеснікова І.Л. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю адвокатів в інших судових засіданнях.

Однак, розглянувши вищезазначені клопотання, колегія суддів приходить до висновку про недоцільність відкладення розгляду справи та вважає, що у задоволенні клопотань слід відмовити, з огляду на наступне.

Згідно ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

ОСОБА_1 , як ініціатор перегляду даної справи в апеляційному порядку зобов`язана цікавитись відомим їй провадженням, не ухилятись від отримання інформації про рух справи та не допускати свідомих маніпуляцій для затягування судового процесу.

Крім того, в апеляційні скарзі чітко викладена позиція позивачки ОСОБА_1 щодо суті справи.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та те, що сама по собі неможливість брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, колегія суддів керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 статті 1273 цього Кодексу.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснень, викладених в абзаці 2 та 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», «свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

В частині 4 статті 1266 ЦК України передбачено, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 у віці 71 рік. Так, відповідно до актового запису про смерть №5026 від 13.05.2016 вчиненого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Балта Одеської області, що мешкала в квартирі АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 71 рік.

Згідно копії паспорта громадянина України Серія НОМЕР_3 ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Балта Одеської області (т. 1 а.с. 15).

08 серпня 1975 року було зареєстровано шлюб між мовою документу « ОСОБА_13 », ІНФОРМАЦІЯ_5 та мовою документу « ОСОБА_14 », ІНФОРМАЦІЯ_6 про що Жовтневим відділом РАЦС в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №525. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_15 » що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 та записом акту про укладення шлюбу №525 від 08.08.1975 (т. 1 а.с. 46, 47).

Як слідує з трудової книжки ОСОБА_11 , 1937 року народження, дата заповнення 03 липня 1963 року зазначено що прізвище змінено на « ОСОБА_5 » на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 08.08.1975. Рік народження з «1937» на «1944» змінено на підставі паспорта серії НОМЕР_5 , виданого 20 травня 1977 року (т. 1 а.с. 111-112).

Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.02.2017 за №79513346 та №79514454 ОСОБА_5 на праві власності належали: 7/20 частин квартири АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м (т. 1 а.с. 18-19).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 01 березня 1997 року одружилися ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , про що в книзі реєстрації актів про одруження 01 березня 1997 року Коритненською с/Радою народних депутатів Балтського р-ну Одеської області зроблено запис за №1. Після одруження прізвище дружини « ОСОБА_17 » (т. 1 а.с. 17).

Листом приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Божемовська Н.В. від 24.01.2017 №16/02-14 на адресу ОСОБА_12 повідомила позивачку, що вона не може видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що нею не надано відомостей (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: документи, що є доказом родинних відносин; правовстановлюючі документи на майно, що підлягає спадкуванню. Крім того, приватним нотаріусом встановлено невідповідність даних, щодо дати народження померлої ОСОБА_5 , а саме у архівній довідці №Д-3202, виданій 07 грудня 2016 року Державним архівом Одеської області Одеської обласної державної адміністрації, зазначається, що ОСОБА_18 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , а у повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №1, виданого 16 листопада 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вказано, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 20).

З копії спадкової справи заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Н.В. 19.10.2016 за реєстровим №10/2016 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка надійшла на адресу суду на виконання ухвали суду від 21.06.2022 (т. 1 а.с. 187 217), зокрема, слідує:

19 жовтня 2016 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. надійшла заява ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 від 14.09.2016 адресована компетентним органам, відповідно до якої цією заявою він приймає спадщину, що залишилася після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 . Зазначив, що крім нього інших спадкоємців, передбачених законом, немає (т. 1 а.с. 188-189).

22 грудня 2016 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. надійшла заява ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 відповідно до якої ІНФОРМАЦІЯ_8 померла її двоюрідна сестра ОСОБА_5 . Цією заявою вона приймає спадщину, що залишилася після ОСОБА_5 . Зазначила, що крім неї інших спадкоємців, передбачених законом, немає (т. 1 а.с. 192).

04 січня 2018 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. надійшла нотаріально засвідчена заява ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 від 16.12.2017, відповідно до якої ІНФОРМАЦІЯ_8 померла його мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . На день її смерті залишилось спадкове майно, а саме квартира та інше майно, яке він цією заявою приймає. Інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України немає (т.1 а.с.195).

Відповідно до листа Шостої одеської державної нотаріальної контори від 20.12.2016 за №5296/01-16 на адресу приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. повідомлено про те що 12.11.2016 Шостою одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №520/2016 до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 , спадкова справа у Спадковому реєстрі у стані: видалено. Спадкова справа №59799225, яка була заведена Шостою одеською державною нотаріальною конторою з датою смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_12 , дата смерті була помилковою (т. 1 а.с. 206).

22 червня 2017 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. надійшла заява кредитора ОСОБА_4 від 29.05.2017 (т. 1 а.с. 210).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Божемовської Н.В. від 01.02.2018 станом на 01.02.2018 по спадковій справі № 10/2016 надійшло три заяви про прийняття спадщини за законом від наступних спадкоємців: ОСОБА_2 заява від 19.10.2016 (особа, що проживала з померлою однією сім`єю більше п`яти років), четверта черга спадкування; ОСОБА_12 заява від 22.12.2016 (двоюрідна сестра померлої) п`ята черга спадкування; ОСОБА_3 заява від 04.01.2018 (син померлої) перша черга спадкування (т.1 а.с.211).

З копії спадкової справи №159/09 заведеної Другою одеською державною нотаріальною конторою 29.05.2009 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_9 , яка надійшла на адресу суду з Одеського державного нотаріального архіву на виконання ухвали суду від 26.04.2023 (т. 2 а.с. 124 146), слідує:

29 травня 2009 року до Другої одеської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до якої ІНФОРМАЦІЯ_14 помер її чоловік ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначила, що спадщину вона приймає, крім неї інших спадкоємців немає (т. 2 а.с. 126).

24 вересня 2009 року до Другої одеської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до якої ІНФОРМАЦІЯ_14 помер її чоловік ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .. Зазначила, що спадщину вона прийняла, на підставі поданої заяви про прийняття спадщини від 29.05.2009 (т.2 а.с.126 зв. -127).

Відповідно до заяви ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від 29.05.2009 до Другої одеської державної нотаріальної контори вона підтверджує, що квартира АДРЕСА_1 була придбана нею з чоловіком ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 в рівних частках (т. 2 а.с. 127 зв.).

04 листопада 2009 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за №3-3512, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 є його дружина ОСОБА_5 . Спадкове майно складається з грошових внесків, з нарахованими відсотками, індексаціями та компенсаціями, що зберігаються у філії №7830/0218 Одеського міського відділення №7860 ВАТ «Державний ощадний банк України на рахунках за № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 (т. 2 а.с. 143).

04 листопада 2009 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за №3-3514, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 є його дружина ОСОБА_5 . Спадкове майно складається з: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 144зв. - 145).

З належним чином засвідчених копій інвентаризаційних справ щодо квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , які надійшли на адресу суду з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» на виконання ухвали суду від 26.04.2023 (т. 2 а.с. 152 177), зокрема вбачається наступне.

27 липня 1994 року між ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , з однієї сторони та ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , з другої сторони на Одеській товарній біржі було укладено договір №3929 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого останні купили квартиру АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 158).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №24198070 від 20.10.2009 квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної часткової власності (по 1/2) ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №3929 від 27.07.1994. Міститься відмітка про те, що по заяві успадковується 1/2 квартири АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 161).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» №24588989 від 26.11.2009 ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину №3-3514 від 04.11.2009 належить 1/2 квартири АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 163зв. - 164).

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2004, що укладений між ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , діюча від свого імені та від імені ОСОБА_23 , з однієї сторони та ОСОБА_5 , з другої сторони, посвідчено державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1-1980, ОСОБА_5 є власником 7/20 частин квартири АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 176).

З матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_24 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Коритне Балтського району Одеської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 29 квітня 1950 року зроблено запис за №19. Батьками вказано: батько « ОСОБА_8 », мати « ОСОБА_25 », що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 , яке видано 26 квітня 1962 року (т. 1 а.с. 22).

Відповідно до свідоцтва про народження мовою документу « ОСОБА_8 » народився ІНФОРМАЦІЯ_15 та його батьками є: батько - мовою документу « ОСОБА_26 » та мати - мовою документу « ОСОБА_27 », про що 16 жовтня 1952 року зроблено відповідний запис за №276 (т. 1 а.с. 28).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України за №2 від 21.12.2016, виданого Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_15 , відомості про актовий запис про народження внесено за №276 у 1952 році. Батьками ОСОБА_28 є: батько- ОСОБА_29 , мати - ОСОБА_27 (т. 1 а.с. 23).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_16 , про що складено відповідний актовий запис №296, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_10 , яке видано 18.11.1995 відділом реєстрації актів громадянського стану Балтського району Одеської області (т. 1 а.с. 21).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за №5 від 28.02.2017, 10 січня 1953 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області зроблено актовий запис за №1 про шлюб між ОСОБА_29 та ОСОБА_10 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_30 » (т. 1 а.с. 24).

Згідно запису акту про шлюб №1 від 10 січня 1953 року, мовою документу « ОСОБА_26 » одружився з « ОСОБА_10 », прізвище після шлюбу мовою оригіналу « ОСОБА_31 », місцем народження ОСОБА_10 є с. Коритне Балтського району, нареченій минуло на момент складення актового запису 63 роки, наречена є матір`ю 3 (трьох) дітей та вступає у шлюб вдруге. Вказаний запис також містить особливі відмітки, а саме: факт. шлюб 10.01.52, свідоцтво про шлюб за № НОМЕР_11 . Адресою шлюбної пари вказано: м. Балта (т.1 а.с.32 - 33).

ОСОБА_27 померла ІНФОРМАЦІЯ_17 , про що Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 07 грудня 1958 року складено актовий запис за №179, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_12 , яке видано 14 квітня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (т. 1 а.с. 25).

Відповідно до архівної довідки Державного архіву Одеської області від 17.02.2017 за №Д-383 в метричній книзі про шлюб Св.-Михайлівської церкви с. Коритне Балтського повіту (нині с. Коритне Балтського району Одеської області) за 1911 рік є запис №15 від 17 жовтня 1911 року про шлюб Наречений: « ОСОБА_32 » 22 роки; Наречена: « ОСОБА_33 » 20 років (т. 1 а.с. 29, 30-31).

Згідно архівної довідки Державного архіву Одеської області від 07.12.2016 за № Д-3203 в метричній книзі про народження Св.-Михайлівської церкви с. Коритне Балтського повіту (нині с. Коритне Балтського району Одеської області) за 1911 рік є запис № 25 від 19 жовтня 1911 року про народження: ОСОБА_34 ІНФОРМАЦІЯ_18 , батько: ОСОБА_35 ; мати: ОСОБА_36 донька ОСОБА_37 (т. 1 а.с. 34, 35).

Відповідно до листа Балтського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області від 20.01.2022 за №126/24.20-20, в архіві підпорядкованого відділу на зберіганні є: актовий запис про смерть ОСОБА_38 , складений 09.02.1970 Балтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де дату народження померлого зазначено ІНФОРМАЦІЯ_19 , дата та місце смерті ІНФОРМАЦІЯ_20 . Балта Одеської області; актовий запис про смерть ОСОБА_39 , складений 12.11.1977 Балтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де дату народження померлої зазначено ІНФОРМАЦІЯ_21 , дата та місце смерті ІНФОРМАЦІЯ_22 . Балта Одеської області (т. 1 а.с. 91)

Відповідно до архівної довідки Державного архіву Одеської області від 16.06.2022 №911/22/06-21 у метричній книзі про шлюб Михайлівської церкви села Коритне Балтського повіту Подільської губернії за 1897 рік є запис від 19 жовтня 1897 року №12: Наречений: « ОСОБА_40 », 38 років, другим шлюбом; Наречена: « ОСОБА_41 », 28 років, першим шлюбом, обоє православні (т. 1 а.с. 223а).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_42 пояснила що ОСОБА_5 , являється їй рідною тіткою, яка є двоюрідною сестрою її матері позивачки по справі. ОСОБА_5 проживала в м. Одесі, а її чоловіком був ОСОБА_9 .. Зі слів матері їй відомо, що тітка змінювала паспорт, щоб стати молодшою на 7 років, оскільки була старшою за чоловіка. У 1975 році тітка вийшла заміж за ОСОБА_9 , дітей у неї не було, а із живих родичів залишилися тільки її мама позивачка по справі та вона. Також зазначила, що її дідусь ОСОБА_8 являється рідним братом батька ОСОБА_5 ОСОБА_43 . ЇЇ прабабуся ОСОБА_44 мала два шлюби, діти у неї від різних батьків, тому мали різні прізвища. ОСОБА_5 навчалася у школі м. Балта Одеської області, працювала в м. Балта на швейній фабриці, потім на фабриці Воровського. Зазначила, що сама вона з тіткою менше спілкувалася, до Одеси приїздила рідко. Під час проходження підвищення кваліфікації (кожні два роки), проживала у тітки у м. Одеса, 1-2 рази на рік приїздила до неї на море. Коли тітку забирала швидка, то вона повідомляла сусідці, що в неї є сестра ОСОБА_45 . Також пояснила, що коли тітка померла, її мати тяжко хворіла, в неї був інсульт. В квартирі по АДРЕСА_4 мешкали квартиранти, які телефонували її матері, але вона не могла відповісти.

Згідно ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України, спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини.

Тобто, спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).

Згідно ч. 4 ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення), двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Тлумачення абзацу 2 частини 1 статті 1265 ЦК України дозволяє зробити висновок, що ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Ступінь є свого роду одиницею вимірювання споріднення поміж родичами за походженням. Він надає можливість встановити «відстань» між спорідненими особами (родичами за походженням). Причому така «відстань» може характеризувати як більш близьке споріднення, так і віддалене. Як наслідок чим далі біологічно особи знаходяться одна від одної, тим більший порядковий ступінь споріднення їх пов`язує. (Постанова Верховного Суду від 20.06.2018 по справі №643/1216/15-ц)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилається на наявність права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 зазначаючи, що вона є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_5 , так як їх батьки є рідними братами від однієї матері ОСОБА_46 , а відтак має право на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , за правом представлення після свого батька ОСОБА_8 , який є рідним дядьком померлої ОСОБА_5 ..

Вказуючи на родинні зв`язки з померлою ОСОБА_5 позивачка посилається на те, що ОСОБА_7 , 1937р.н. та ОСОБА_7 , 1944р.н є однією і тією ж особою.

Аналізуючи зазначені доводи позивачки ОСОБА_1 , суд враховує наступне.

Як слідує з копії паспорта громадянина України Серія НОМЕР_3 ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Балта Одеської області (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_13 , яке видане 08 серпня 1975 року Жовтневим відділом ЗАГСу м. Одеси, щодо укладення шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , та актового запису про укладення шлюбу №525 від 08 серпня 1975 року, ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 46, 47).

Згідно відомостей зазначених у актовому записі про народження №232 від 15 жовтня 1944 року ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 70).

З копії пенсійної справи ОСОБА_5 , яка надійшла на адресу суду з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській на виконання ухвали суду від 26.04.2023 (т. 2 а.с. 65 97), судом також установлено, що 27.09.1999 ОСОБА_5 звернулася із заявою про призначення пенсії, в якій вказувала дату свого народження ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 2 а.с. 70), також в розпорядженнях про перерахунок пенсії ОСОБА_5 містить дату її народження - ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Отже, факт народження померлої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо посилань позивачки на те, що померла ОСОБА_7 , 1937 р.н. та ОСОБА_7 , 1944 р.н. є однією і тією ж особою, суд враховує наступне.

Так, відповідно до листа Приморського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 10.03.2017 №5115/578 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка м. Балта Одеської області, яка 24.07.2002 Жовтневим РВ УМВС України в Одеській області була документована паспортом серії НОМЕР_3 у зв`язку із загальним обміном паспортів зразка 1974 року на підставі паспорта колишнього СРСР серії НОМЕР_14 , виданого 20.05.1977 Приморським РВВС м. Одеси. Паспорт НОМЕР_15 ОСОБА_5 отримала на підставі паспорта НОМЕР_16 , виданого Балтським РВВС Одеської області 03.04.1969 у зв`язку зі зміною прізвища. Будь-які дані відносно громадянки ОСОБА_11 в Приморському РВ у м. Одесі відсутні. В Приморському РВ у м. Одесі зберігаються заяви-анкети на оформлення паспортів лише зразків 1974 та 1994 років (т. 1 а.с. 67).

Як слідує з листа Балтського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 31.03.2017 за №20/763 ОСОБА_11 отримала паспорт СРСР серії НОМЕР_17 , виданий Балтським РВВС 03.06.1969 на підставі паспорта СРСР серії НОМЕР_18 , виданого Балтським РВВС 17.09.1968 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_19 , виданого Балтським Бюро ЗАГС 02.08.1967, додатком до якого надано копію заяви про видачу паспорта (а.с. 68).

Відповідно до форми №1, 25 травня 1969 року ОСОБА_11 особисто звернулася до компетентних органів із заявою (бланк Форма №1) про заміну паспорту СРСР серії НОМЕР_18 , виданого Балтським РВВС Одеської області 17.09.1968. ОСОБА_11 у заяві зазначає, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Балта Одеської області, є українкою, працює - Балтська швейна фабрика, не заміжня. ОСОБА_11 просить замінити паспорт у зв`язку з неточністю року її народження - 1937р. (т. 1 а.с. 68).

Крім того, слід зазначити, що вказані обставини були предметом оцінки під час розгляду справи №522/2267/17, у якій судами першої та апеляційної інстанції будо досліджено, зокрема, відповіді: Балтського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області від 03 червня 2017 року №20/12143 щодо видачі паспорту ОСОБА_11 , де міститься посилання на помилковість дати її народження датовану 1937-м роком; Балтського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області від 12 вересня 2017 року № 1444/63-25 та від 26 жовтня 2017 року № 1854/63-24 щодо наявності актового запису про народження відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З наведеного слідує, що померла ОСОБА_5 за життя документально підтвердила факт її народження ІНФОРМАЦІЯ_3 та наявність помилки в даті її народження, звернувшись до компетентних органів із власноручно написаною 03 червня 1969 року заявою (форма №1).

Як зазначено вище, факт народження ОСОБА_11 26 вересня 1944 року безпосередньо підтверджується копією актового запису від №232 від 15 жовтня 1944 року, який є первинним, жодних відомостей про внесення змін до даного актового запису матеріали справи не містять і судом не встановлено, а тому, з урахуванням зазначених вище обставин, у суду відсутні підстави стверджувати, що померла ОСОБА_7 , 1937 р.н. та ОСОБА_7 , 1944 р.н. є однією і тією ж особою.

В той же час, позивачка доводить своє споріднення з померлою ОСОБА_5 , виходячи з того, що остання народилась саме в 1937 році із посиланням на актовий запис про народження №529 відповідно до якого (мовою оригіналу) « ОСОБА_14 » народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також тими обставинами, що їх батьки є рідними братами від однієї матері ОСОБА_46 , а саме: ОСОБА_36 є матір`ю її батька ОСОБА_28 та матір`ю батька померлої ОСОБА_5 ОСОБА_47 .

Проте, враховуючи встановлені вище судом обставини, а також аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, а саме:

- свідоцтво про народження мовою оригіналу « ОСОБА_8 » народився ІНФОРМАЦІЯ_15 та його батьками є: батько - мовою оригіналу « ОСОБА_26 » та мати - мовою оригіналу « ОСОБА_27 », про що 16 жовтня 1952 року зроблено відповідний запис за №276 (т. 1 а.с. 28).

- витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України за №2 від 21.12.2016, виданого Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_15 , відомості про актовий запис про народження внесено за № 276 у 1952 році. Батьками ОСОБА_28 є: батько- ОСОБА_29 , мати - ОСОБА_27 (т. 1 а.с.23).

- архівну довідку Державного архіву Одеської області від 07.12.2016 за №Д-3203 в метричній книзі про народження Св.-Михайлівської церкви с. Коритне Балтського повіту (нині с. Коритне Балтського району Одеської області) за 1911 рік є запис №25 від 19 жовтня 1911 року про народження: ОСОБА_34 ІНФОРМАЦІЯ_18 , батько: ОСОБА_35 ; мати: ОСОБА_36 донька Параскеви т. 1 а.с. 34, 35).

- копію запису акту про шлюб №1, вчиненого 10 січня 1953 року відділом ЗАГСу Балтського району Одеської області, відповідно до якого одружилися ОСОБА_29 у віці 69 років та ОСОБА_48 у віці 63 роки (близько 1889-1890 року народження);

- архівну довідку Державного архіву Одеської області від 17 лютого 2017 року №Д-383, відповідно до якої в метричні книзі про шлюб Св.-Михайлівськоєї церкви с. Коритне Балтського повіту (нині с. Коритне Балтського району Одеської області) за 1911 рік є запис №15 від 17 жовтня 1911 року про шлюб ОСОБА_49 , 22 роки та Агафія донька ОСОБА_50 , ІНФОРМАЦІЯ_23 );

- архівну довідку Державного архіву Одеської області від 16.06.2022 за №911/22/06-21 у метричній книзі про шлюб Михайлівської церкви села Коритне Балтського повіту Подільської губернії за 1897 рік є запис від 19 жовтня 1897 року №12: Наречений: « ОСОБА_40 », 38 років, другим шлюбом; Наречена: « ОСОБА_41 », з яких не вбачається, що ОСОБА_51 та ОСОБА_36 донька ОСОБА_50 є однією і тією ж особою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту родинних в`язків ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_5 .

Крім того, з огляду на наявні в матеріалах справи паспортні документи, відомості з органів реєстрації актів цивільного стану щодо народження, укладення шлюбу, архівних записів, виписок із книг запису актів громадянського стану, що є первинними документами та оцінка яким була надана судом, інші докази на які посилається сторона позивача в обґрунтування позовних вимог, а саме: щодо трудової діяльності померлої ОСОБА_5 , навчання, договору дарування домоволодіння № 2906 від 23 грудня 1955 року, не спростовують встановлених судом обставин та не доводять наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом також враховано, що свідок ОСОБА_42 являється близьким родичом ОСОБА_1 , а саме її донькою, що надає суду підстави для критичної оцінки її показань.

Оскільки вимога про встановлення факту родинних зав`язків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є недоведеною (про що зазначено вище), а, відповідно, не підлягає задоволенню, то і похідні від неї вимоги про визнання право власності у порядку спадкування за правом представлення після смерті ОСОБА_5 на спадкове майно не можуть бути задоволені.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Згідно із частинами 1-4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011 (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, наступне «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У пункті 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 25 жовтня 2000 року, «Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94, Серія A, №303-A, параграф 29).

Аналогічний висновок, висловлений Європейським судом з прав людини у п. 18 Рішення від 07 жовтня 2010 року (остаточне 21.02.2011) у справі «Богатова проти України» (заява №5232/04 від 27 січня 2004 року).

Більш детальніше щодо застосування складової частини принципу справедливого судочинства обґрунтованості судового рішення Європейський суд з прав людини висловився у п. 58 Рішення від 10 лютого 2010 року (остаточне 10.05.2011) у справі «Серявін та інш. проти України» (заява №4904/04 від 23 грудня 2003 року), а саме «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак, в порушення положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Колегія суддів вважає, що позивачкою ОСОБА_52 доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме, те, що ОСОБА_7 , 1937р.н. та ОСОБА_7 , 1944р.н є однією і тією ж особою, проте внаслідок внесення змін до ідентифікуючих документів особи 25 травня 1969 року та подальшої заміни документів (паспорта ОСОБА_5 починаючи з 03 червня 1969 року) ОСОБА_5 значиться як особа, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки батько позивачки ОСОБА_8 (дядько ОСОБА_5 ) як спадкоємець третьої черги помер, то ОСОБА_1 є спадкоємцем третьої черги ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за правом представлення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів вважає, що в порушення положень статей 264, 265 ЦПК України суд першої інстанції помилково не надав оцінки кожному аргументу наведеного позивачем щодо наявності підстав для задоволення позову, поверхово дослідив надані позивачем докази та дав їм помилкову оцінку, тобто взагалі позивачка не була «почута» судом.

У постанові від 14.08.2019 у справі №523/3522/16 (провадження №61-21211св18) Верховний Суд також дійшов правового висновку, який стосується даної справи, а саме,

«Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно частини 5 статті 1268 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

При відмові у задоволенні позову суди не врахували, що відсутність реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 , а також відсутність у ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , не є перешкодою для реалізації ОСОБА_1 права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права».

Встановлено, що ОСОБА_7 , 1937р.н. та ОСОБА_7 , 1944р.н. є однією і тією ж особою вказував на те, що згідно архівної довідки Державного архіву Одеської області від 07.12.2016 за №Д-3202 в книзі реєстрації актових записів про народження м. Балта Молдавської АРСР (нині м. Балта Балтського району Одеської області) за 1937 рік є запис за №529 від 01 жовтня 1937 року про народження ОСОБА_53 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками якої є ОСОБА_54 та ОСОБА_55 .

Згідно запису акту про народження ОСОБА_53 за №529 від 01 жовтня 1937 року актовий запис зроблений на підставі довідки з полового будинку від 26 вересня 1937 року та Свідоцтва № НОМЕР_20 , адресою заявника є АДРЕСА_5 , що свідчить про спільне проживання батьків ОСОБА_53 та ОСОБА_29 та ОСОБА_10 (батьків ОСОБА_8 , що є батьком позивачки).

Дочка ОСОБА_56 - ОСОБА_57 після народження у віці 8 років розпочала навчання у школі.

Так, згідно довідки навчально-виховного комплексу «Балтська загальноосвітня школа I-III ступенів №1 імені Олеся Гончара - ліцей» Балтської міської ради від 22 лютого 2017 року за №19 ОСОБА_11 , 1937 року народження дійсно навчалася в НВК «Балтська загальноосвітня школа I-III ступенів №1 імені Олеся Гончара - ліцей» з 05 вересня 1945 року (наказ №9 від 05.09.1945) по 1956 рік. 30 липня 1953 року отримала свідоцтво про закінчення курсу навчання у середній школі, а у 1956 року - атестат за № НОМЕР_21 .

У період навчання з 1954 року ОСОБА_11 , 1937р.н. стала членом Всесоюзної ленінської комуністичної спілки молоді. Так, відповідно до п. 1 Розділу І. «О членах и кандидатах ВЛКСМ и их обязанностях» Статуту Всесоюзної ленінської комуністичної спілки молоді, прийнятого Х з`їздом ВЛКСМ 21 квітня 1936 року, членом ВЛКСМ вважався кожен, хто прийнятий в лави комсомолу у віці від 15 до 26 років.

Згідно довідки навчально-виховного комплексу «Балтська загальноосвітня школа I-III ступенів №1 імені Олеся Гончара - ліцей» Балтської міської ради від 09 вересня 2019 року за №109/01-53 ОСОБА_11 , 1937 року народження дійсно навчалася в НВК «Балтська Загальноосвітня школа I-III ступенів №1 імені Олеся Гончара - ліцей» з 05.09.1945 року з ОСОБА_58 в паралельних класах (наказ №9 від 05.09.1945р.) по 1953 рік (книга видачі свідоцтв 1952-1961р.р., протокол педради від 20.06.1953р.).

Закінчивши школу ОСОБА_11 вступила у віці 22 роки до Харківського технологічного технікуму та закінчила у ньому навчання у 1963 році, отримавши диплом серії НОМЕР_22 .

Після закінчення навчання у вищевказаному навчальному закладі ОСОБА_11 працевлаштувалася.

Так, згідно відомостей відкритого акціонерного товариства «Городоцька швейна фабрика» ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилася у м. Балта Одеської області, маючи середню-технічну освіту за спеціальністю «Конструктор-модельєр» (закінчення навчання 26.06.1963 року), будучи не заміжньою, 02.08.1963 року прийнята на роботу на посаду «лаборант» швейної фабрики.

01 вересня 1965 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 звільнена з роботи за власним бажанням (наказ №78 від 17.08.1965 року).

Після вказаних подій ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 продовжила свою трудову діяльність в Одеському обласному виробничому швейному об`єднанні ім. Воровського з 1967 року як особа, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_7

Вбачається, що станом на 02 серпня 1963 року ОСОБА_11 значиться як особа ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Враховуючи те, що до 01 вересня 1965 року ОСОБА_11 була особою, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , а з 08 серпня 1975 року (момент реєстрації шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ) стала особою, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що зміна року народження відбулася у часовому проміжку 1965-1975р.р.

Так, згідно довідки Державного архіву Одеської області від 02.03.2017 за №А-573 книги реєстрації актових записів про народження міста Балта Одеської області за 1944 рік на зберігання до Державного архіву Одеської області не надходили.

Згідно листа Приморського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 10.03.2017 за № 5115/578 вбачається, що громадянка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Балта Одеської області 27 липня 2002 року Жовтневим РВ УМВС України в Одеській області була документована паспортом серії НОМЕР_3 у зв`язку із загальним обміном паспортів зразка 1974 року на підставі паспорта колишнього СРСР серії НОМЕР_5 , виданого 20 травня 1977 року Приморським РВВС м. Одеси.

Паспорт СРСР серії НОМЕР_5 , виданий 20 травня 1977 року Приморським РВВС м. Одеси, гр. ОСОБА_5 отримала на підставі паспорта НОМЕР_23 , виданого Балтським РВВС Одеської області 03 квітня 1969 року у зв`язку зі зміною прізвища.

Згідно листа Балтського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 31.03.2017 за №20/763 вбачається що ОСОБА_7 отримала паспорт СРСР серії НОМЕР_23 , виданий Балтським РВВС Одеської області 03 червня 1969 року на підставі паспорта СРСР серії НОМЕР_24 , виданого Балтським РВВС Одеської області 17 вересня 1968 року та свідоцтва про народження серії НОМЕР_25 , виданого Балтським Бюро РАЦС від 02 серпня 1967 року.

З Форми №1, яка є додатком до листа Балтського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 31.03.2017 за №20/762, вбачається, що 25 травня 1969 року ОСОБА_11 особисто звернулася до компетентних органів із заявою (бланк Форма №1) про заміну паспорту СРСР серії НОМЕР_24 , виданого Балтським РВВС Одеської області 17 вересня 1968 року.

ОСОБА_11 у заяві зазначає, що народилася у м. Балта Одеської області, є українкою за національністю, працює у Балтській швейній фабриці, не заміжня.

ОСОБА_11 як підставу заміни паспорта зазначає - (мовою оригіналу) «прошу выдать, заменить мне паспорт в связи с неточностью года рождения 1937г.».

Вбачається, що ОСОБА_11 , будучи особою, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 та була документована паспортом СРСР серії НОМЕР_24 , виданим Балтським РВВС Одеської області 17 вересня 1968 року, 25 травня 1969 року особисто звернулася до відповідних органів про зміну документів (паспорта) з підстави неточності року народження - «1937».

Тобто фактично Спадкодавець з 16 років (1953 рік) погоджувалася з фактом її народження у 1937 році, і лише у 1969 році виявила неточність у визначені року її народження.

В подальшому, отримавши паспорт СРСР серії НОМЕР_23 , виданий Балтським РВВС Одеської області 03 червня 1969 року, ОСОБА_7 визначалася та ідентифікувалася як особа, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Для перевірки та встановлення автентичності особи ОСОБА_11 було досліджено пенсійну справу « ОСОБА_7 , 1944р.н» та встановлено наступне.

Так, пенсійна справа, що стала підставою для нарахування та виплати за життя Спадкодавця пенсійних виплат містить документи, зокрема копію трудової книжки Спадкодавця та диплом про освіту Спадкодавця.

Вбачається, що відповідну трудову книжку заведено 03 липня 1963 року на ОСОБА_11 , 1937р.н.

На першому аркуші вказаної трудової крижки наявні відомості про те, що прізвище змінено на « ОСОБА_5 » на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_26 від 08.08.1975 року.

Рік народження з «1937» на «1944» змінено на підставі паспорта серії НОМЕР_5 , виданого 20 травня 1977 року Приморським РВВС м. Одеси.

З відомостей трудової книжки вбачається, що 01.09.1960 року ОСОБА_11 прийнята ученицею до Харківського технологічного технікуму, а 01.07.1963 року його закінчила.

02 серпня 1963 року ОСОБА_11 прийнята на роботу на посаду «лаборант» швейної фабрики.

01 вересня 1965 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 звільнена з роботи за власним бажанням (наказ №78 від 17.08.1965 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 , 1937р.н. та ОСОБА_7 , 1944р.н є однією і тією ж особою, проте внаслідок внесення змін до ідентифікуючих документів особи 25 травня 1969 року та подальшої заміни документів (паспорта гр. ОСОБА_5 починаючи з 03 червня 1969 року) ОСОБА_5 значиться як особа, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд першої інстанції, стверджуючи про те, що спадкодавець народилася саме 26 вересня 1944 року бере за основу докази у вигляді документів, які створені компетентними органами після 25 травня 1969 року.

Календарна дата - 25 травня 1969 року є визначальною при розгляді цієї справи, оскільки як правильно встановлено судом першої інстанції, саме 25 травня 1969 року ОСОБА_11 особисто звернулася до компетентних органів із заявою (бланк Форма №1) про заміну паспорту СРСР серії НОМЕР_18 , виданого Балтським РВВС Одеської області 17.09.1968. ОСОБА_11 у заяві зазначає, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_24 у м. Балта Одеської області, є українкою, працює - Балтська швейна фабрика, не заміжня. ОСОБА_11 просить замінити паспорт у зв`язку з неточністю року її народження - 1937 р. (т. 1 а.с. 68).

Позивачка надала суду беззаперечні, повні, достатні докази тому, що незважаючи на наявність первинного актового запису про народження ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , усі документи спадкодавці, які створенні, як до 25 травня 1969 року так і після цієї дати корелюються саме з фактом народження ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_25 ..

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції помилково виходив, з того, що померла ОСОБА_5 за життя документально підтвердила факт її народження ІНФОРМАЦІЯ_3 та наявність помилки в даті її народження, звернувшись до компетентних органів із власноручно написаною 03 червня 1969 року заявою (форма №1).

Дійсно ОСОБА_5 за життя документально підтвердила наявність помилки в даті її народження, між тим суд не надає жодної оцінки юридичним наслідкам виправлення такої «помилки» як самій спадкодавиці так і її родині, в тому числі і позивачу.

Також суд першої інстанції не спромігся вибудувати логічні сполучення між датами народження (1937 рік, 1944 рік) та подіями, які мали місце після народження особи та підтверджені відповідними доказами.

З однієї сторони є первинний актовий запис про народження ОСОБА_11 1944р.н., але відомості про навчання ОСОБА_11 1944 р.н. відсутні, відомості про роботу ОСОБА_11 1944р.н. відсутні, відомості про народження батьків дитини ОСОБА_11 1944р.н. відсутні; з іншої сторони є первинний актовий запис про народження ОСОБА_11 1937р.н., наявні докази навчання ОСОБА_11 1937р.н., які корелюються з відомостями спадкодавці, що містяться в копії пенсійної справи, наявні докази роботи ОСОБА_11 1937р.н., які корелюються з відомостями спадкодавці, що містяться в копії пенсійної справи, в тому числі у записах трудової книжки тощо.

Позивачем доведено, що факти, які встановлені на підставі документів спадкодавця (пенсійна справа, трудова книжка, особова анкета робітника) корелюються з юридичними фактами, що відбувалися саме з ОСОБА_11 1937р.н..

Також доведено юридичний факт зміни даних року народження спадкодавці також на підставі заяви (бланк Форма №1) (т. 1 а.с. 68).

Щодо встановлення родинних зав`язків кровного споріднення.

Позивачка зазначала, що 01 березня 1997 року ОСОБА_16 одружився з ОСОБА_12 , про що в книзі реєстрації актів про одруження 01 березня 1997 року зроблено запис за №1 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_27 .

Згідно вказаного свідоцтва про одруження ОСОБА_12 після одруження отримала прізвище - ОСОБА_17 .

ОСОБА_24 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Коритне Балтського району Одеської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено 29 квітня 1950 року запис за №19 та видано 26 квітня 1962 року свідоцтво про народження серії НОМЕР_9 .

Згідно свідоцтво про народження ОСОБА_12 серії НОМЕР_9 батьками позивача визначені: батько ОСОБА_8 , мати- ОСОБА_59 .

ОСОБА_8 помер18 листопада 1995 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Балтського району Одеської області зроблено актовий запис за №296 та видано 18 листопада 1995 року свідоцтво про смерть серії НОМЕР_28 .

ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_15 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України за №2 від 21.12.2016, виданого Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

З вказаного витягу вбачається, що відомості про актовий запис про народження ОСОБА_8 внесено за №276 у 1952 році.

Також з вказаного витягу вбачається, що батьками ОСОБА_8 є: батько - ОСОБА_29 , мати ОСОБА_27 .

ОСОБА_27 змінила прізвище після реєстрації шлюбу з ОСОБА_29 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області зроблено актову запис за № 1 від 10 січня 1953 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за №5 від 28.02.2017.

Згідно запису акту про шлюб №1 від 10 січня 1953 року, ОСОБА_29 одружився зі ОСОБА_10 , при цьому зазначається про те, що місце народження нареченої ( ОСОБА_10 є с. Коритне Балтського району Одеської області), нареченій минуло на момент складення актового запису 63 роки, наречена є матір`ю 3 (трьох) дітей та вступає у шлюб вдруге.

Вказаний запис також містить особливі відмітки, а саме: факт укладення шлюбу ОСОБА_29 та ОСОБА_10 та видачу свідоцтва про шлюб за № НОМЕР_29 .

Адресою шлюбної пари визначено: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_27 померла ІНФОРМАЦІЯ_17 , про що 07 грудня 1958 року складено актовий запис за №179 та видано Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 17 квітня 2017 року повторно свідоцтво про смерть серії НОМЕР_30 .

Документи щодо народження ОСОБА_60 не збереглися, відомості у архівних установах відсутні.

Згідно архівної довідки Державного архіву Одеської області від 17.02.2017 за №Д-383 в метричній книзі про шлюб Св.-Михайлівської церкви с. Коритне Балтського повіту (нині с. Коритне Балтського району Одеської області) за 1911 рік є запис №15 від 17 жовтня 1911 року про шлюб ОСОБА_61 , 22 роки та Агафії дочки ОСОБА_62 , 20 років.

При реєстрації шлюбу з ОСОБА_63 бабуся Спадкодавця визначена як «Агафія дочка ОСОБА_62 » з огляду на те, що її матір`ю була ОСОБА_64 , яка народилась у шлюбі ОСОБА_65 та ОСОБА_66 . На час народження дочки ОСОБА_67 була незаміжня та лише згодом була вінчана з батьком дитини ОСОБА_68 , після чого ОСОБА_36 дочка ОСОБА_37 фігурувала в офіційних документах вже як ОСОБА_10 .

З вказаного вбачається, що ОСОБА_27 (вона ж ОСОБА_10 , вона ж Агафія дочка ОСОБА_62 ) двічі виходила заміж, народилася у 1890-1891 роках («1911 (рік вчинення актового запису)» «20 (вік укладення шлюбу ОСОБА_69 з ОСОБА_70 )» = «1891» проте залежно від числа та місяця народження останньої може бути й «1890»),

Згідно копії запису акту про шлюб №1, вчиненого 10 січня 1953 рокувідділом ЗАГСу Балтського району Одеської області, одружилися ОСОБА_29 у віці 69 років та ОСОБА_48 у віці 63 роки, а отже ОСОБА_27 1889-1890р.р. народження.

ОСОБА_44 за своє життя двічі вступала у шлюб. Перший раз з ОСОБА_70 у 1911 році.

ІНФОРМАЦІЯ_18 у ОСОБА_71 та ОСОБА_72 народився син ОСОБА_34 .

Згідно архівної довідки Державного архіву Одеської області від 25.11.2016 року за №Д-3203 в метричній книзі про шлюб Св.-Михайлівської церкви с. Коритне Балтського повіту (нині с. Коритне Балтського району Одеської області) за 1911 рік є запис №25 від 19 жовтня 1911 року про народження ОСОБА_73 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , батьками якого є ОСОБА_35 та ОСОБА_36 донька Параскеви.

ОСОБА_74 вступив у шлюб з ОСОБА_75 , у якому у них ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась донька ОСОБА_11 .

Згідно архівної довідки Державного архіву Одеської області від 07.12.2016 за №Д-3202 в книзі реєстрації актових записів про народження м. Балта Молдавської АРСР (нині м. Балта Балтського району Одеської області) за 1937 рік є запис за №529 від 01 жовтня 1937 року про народження ОСОБА_53 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками якої є ОСОБА_54 та ОСОБА_55 .

З вказаної довідки вбачається, що станом на момент народження ОСОБА_53 батьку новонародженої було 26 років, матері було 29 років.

Згідно запису акту про народження ОСОБА_53 за №529 від 01 жовтня 1937 року актовий запис зроблений на підставі довідки з пологового будинку від 26.09.1937 року та Свідоцтва № НОМЕР_20 . Адресою заявника в актовому записі визначена « АДРЕСА_5 ».

Таким чином, адреса ОСОБА_76 (батька спадкодавця та сина ОСОБА_77 від першого шлюбу) є ідентичною місцю проживання подружньої пари ОСОБА_29 та ОСОБА_10 (бабусі та дідуся позивачки батьків ОСОБА_8 ).

При цьому, у 1955 році ОСОБА_78 подарував своїй матері ОСОБА_27 будинок за адресою АДРЕСА_6 .

Згідно заяви ОСОБА_56 від 01 березня 1955 року, поданої голові Балтського міськкомгоспу, останній просив дозволу подарувати будинок АДРЕСА_6 своїй матері, оскільки вона не має свого житла. З резолюції на заяві вбачається, що міськкомгосп не заперечував проти передачі у дар будинку громадянином ОСОБА_79 (інвалідом-війни ІІ групи) громадянці ОСОБА_27 ..

На підставі відповідного дозволу 23 грудня 1955 року був укладений договір дарування домоволодіння АДРЕСА_6 ОСОБА_80 , який проживав за адресою: АДРЕСА_7 , та ОСОБА_27 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_6

Позивачка просила суд першої інстанції звернути увагу на логічну послідовність подій, що відбувались у сім`ї ОСОБА_81 у той час.

08 травня 1951 року дружина ОСОБА_56 ОСОБА_55 отримала право на забудову земельної ділянки у АДРЕСА_8 , що підтверджується договором на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 08 травня 1951 року, укладеним ОСОБА_82 та комунальним відділом виконавчого комітету Балтської міської ради депутатів трудящих. У договорі зазначена адреса забудовника ( ОСОБА_82 ) як АДРЕСА_6 .

У 1953 році будівництво відповідного будинку по АДРЕСА_7 було завершене. Відповідно до акту прийому індивідуального домоволодіння від 06 березня 1953 року йому присвоєна адреса: АДРЕСА_7 .

Саме після переїзду родини ОСОБА_83 у новозбудований будинок, батьком Спадкодавця було прийнято рішення про укладення договору дарування на користь своєї матері ОСОБА_27 , на підставі якого передано у власність останньої будинок АДРЕСА_6 .

Отже, у зазначених документах ОСОБА_79 визнає, що ОСОБА_27 є його матір`ю, та з огляду на документальне підтвердження батьківства ОСОБА_27 по відношенню до ОСОБА_8 , ОСОБА_78 та ОСОБА_8 є рідними братами по матері.

08 серпня 1975 року ОСОБА_11 вийшла заміж за ОСОБА_9 , про що Жовтневим відділом РАЦС в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 08 серпня 1975 року зроблено актову запис за №525 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_26 .

З вказаного свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_11 після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_15 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, про що 13 травня 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено запис за №5026 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (остаточне 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»). Проте таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, рішення Конституційного суду України, правові висновки Великої палати Верховного Суду та Верховного Суду, застосовуючи Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», колегія суддів вважає, що у даному випадку позивачкою ОСОБА_1 доведено належним чином, що ОСОБА_7 , 1937р.н. та ОСОБА_7 , 1944р.н є однією і тією ж особою, проте внаслідок внесення змін до ідентифікуючих документів особи 25 травня 1969 року та подальшої заміни документів (паспорта ОСОБА_5 починаючи з 03 червня 1969 року) ОСОБА_5 значиться як особа, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки батько позивачки ОСОБА_8 (дядько ОСОБА_5 ), як спадкоємець третьої черги помер, то ОСОБА_1 є спадкоємцем третьої черги ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за правом представлення.

Отже, позивачкою в судовому засіданні доведено належним чином те, що відповідачі порушують та не визнають її право на спадкове майно, тому у відповідності до статей 15, 16 ЦК України вказане право позивачки підлягає захисту судом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Порушення судом норм процесуального права, а саме, статей 12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, статей 1216-1218, 1266 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про витребування документів, апеляційний суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатню кількість належних доказів для правильного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, у зв`язку із чим, підстав для задоволення клопотанняОСОБА_1 про витребування документів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Данилюк Андрій Борисович, задовольнити, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Данилюк Андрій Борисович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Одеської міської ради про визнання право власності на спадкове майно, задовольнити.

Встановити факт родинних зв`язків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 13 травня 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено запис за №5026 та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_5 є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності у порядку спадкування за правом представлення після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м, житловою площею 52,1 кв.м; 7/20 частин квартири АДРЕСА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 17 вересня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда