Справа № 145/1479/24
Провадження №6/145/34/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Патраманського І. І.

за участю:

секретаря судового засідання Онуфрієвої А.О.

головного державного виконавця Тиврівського ВДВС Фролової Л.М.

особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Тиврів подання головного державного виконавця Тиврівського відділу державної виконавчої служби Фролової Людмили Миколаївни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника ТОВ "Олена" Абраменка Вячеслава Анатолійовича,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2025 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшло подання головного державного виконавця Фролової Л.М. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника ТОВ "Олена" Абраменка Вячеслава Анатолійовича.

Подання обґрунтоване тим, що на примусовому виконанні у Тиврівському ВДВС перебуває виконавчий лист, виданий Тиврівським районним судом про стягнення з ТОВ "Олена" на користь ОСОБА_2 : 38700,49 грн. заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі; 14939,36 грн. компенсації за невикористані відпустки; 41400 грн середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні.

Станом на 26.09.2025 рішення суду боржником не виконано, заборгованість не погашена, заходи примусового виконання не призвели до повного виконання рішення. З моменту відкриття справи боржником сплачено 9000,00 грн.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, керівником юридичної особи-боржника є: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , який є засновником та директором ТОВ "Олена".

З метою забезпечення виконання рішення суду, відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 441 ЦПК України, державний виконавець має право звернутися до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівнику боржника-юридичної особи.

Просить встановити Абраменку В.А., який є керівником юридичної особи-боржника ТОВ "Олена"тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до повного виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 76863992.

В судовому засіданні головний державний виконавець Фролова Л.М. подання підтримала, просила його задоволити.

В судовому засіданні керівник юридичної особи-боржника ТОВ "Олена" Абраменко В.А. просив відмовити у задоволенні клопотання, повідомив, що підприємство не має коштів та майна, він по мірі можливості виконує рішення суду, сплачує Підкапці Н.М. через ДВС заборгованість по нарахованій заробітній платі. На даний час ним сплачено 11 тис. грн.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця Тиврівського ВДВС Фролової Л.М. перебуває виконавче провадження № 76863992 з примусового виконання виконавчого листа Тиврівського районного суду Вінницької області № 1145/1479/24 від 08.01.2025 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олена» на користь ОСОБА_2 : 38700,49 грн - заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі; 14939,36 грн - компенсації за невикористані відпустки; 41400,00 грн - середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. Всього стягнуто 95039 (дев`яносто п`ять тисяч тридцять дев`ять) гривень 85 копійок.

Станом на день звернення до суду, боржником вищевказане рішення суду не виконано.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених належними доказами.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Частинами першою, другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень. Стаття 18 цього Закону покладає на державних та приватних виконавців обов`язок вживати передбачених заходів щодо примусового виконання рішень своєчасно, повно та ефективно.

Разом з тим, як передбачено пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Таким чином, наявність самого лише факту невиконаного судового рішення не є достатньою підставою для застосування обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

У відповідності до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Заявник вважає, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення, в зв`язку з чим наявні законні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, слід звернути увагу заявника на таке.

Європейський суд з прав людини у рішеннях «Стецов проти України», «Напияло проти Хорватії», «Рінер проти Болгарії» наголошував, що обмеження права на виїзд є допустимим лише за умови його пропорційності та необхідності, а також за наявності доведених обставин свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань. Верховний Суд України у своїх постановах також роз`яснив, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань» слід розуміти як свідомі дії чи бездіяльність боржника при наявності у нього реальної можливості виконати рішення.

В силу вимог п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Згідно роз`яснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з вимогами ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Як вбачається із змісту подання, головний державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник не виконує рішення суду.

Всупереч такого твердження, зазначає у подані, що з моменту відкриття справи з боржника стягнуто 9000,00 грн. боргу згідно вимог виконавчого документа, тобто частково здійснюється погашення заборгованості.

У матеріалах подання головного державного виконавця наявні копія виконавчого листа, виданого Тиврівським районним судом 08.01.2025; копія постанови про відкриття виконавчого провадження №76863992 від 21.01.2025, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Доказів того, що керівник юридичної особи-боржника ТОВ "Олена" Абраменко В.А. має реальну можливість виконати рішення суду у повному обсязі та свідомо ухиляється від цього, приватним виконавцем не надано. Натомість, в судовому засіданні Абраменко В.А. вказав, що він добровільно по мірі своїх можливостей виконує рішення суду. На момент розгляду клопотання ним добровільно сплачено 11 тис. грн. Вказана обставина не заперечувалась державним виконавцем.

Таким чином, застосування такого виняткового заходу, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, у даному випадку не є обґрунтованим, оскільки необхідна умова - ухилення боржника від виконання рішення суду матеріалами подання не підтверджена. Відсутні докази того, що встановлення відповідного обмеження сприятиме виконанню рішення суду.

Між тим, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

При цьому, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Суд також звертає увагу і на те, що головним державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішень суду та погашенню заборгованості.

Відтак, факт ухилення боржником керівником юридичної особи-боржника ТОВ "Олена" Абраменком В.А. від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків не доведений головним державним виконавцем належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення подання головного державного виконавця Тиврівського ВДВС Фролової Л.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівнику юридичної особи-боржнику ТОВ "Олена" Абраменку В.А.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Тиврівського відділу державної виконавчої служби Фролової Людмили Миколаївни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи-боржника ТОВ "Олена" Абраменка Вячеслава Анатолійовича відмовити.

Ухвала відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 06 жовтня 2025 року.

Суддя Патраманський І. І.