КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/23457/24

25 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді П`ятничук І. В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства у розмірі 313897,78 грн, інфляційні втрати у розмірі 15335,31 грн, 3 % річних за порушення зобов`язання у розмірі 7327,00 грн та штрафні санкції у розмірі 94109,28 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 23.12.2020 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу частки розміром 17 % статутного капіталу ТОВ «Біг Детейлінг».

Згідно умов договору право власності на придбану частку в товаристві перейшло до покупця в момент підписання сторонами договору, про що був підписаний акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «Біг Детейлінг» від 23.12.2020 року.

Відповідно до пункту 3.1 договору покупну ціну продавець мав отримати від покупця протягом 3 років від дати підписання договору, а саме до 23.12.2023 року.

Станом на 27.12.2023 року він отримав від відповідача грошові кошти у розмірі 395,15 доларів США, а 14.08.2024 року направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити суму боргу та штрафні санкції, проте така залишилася без виконання.

Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 23.12.2020 року станом на 03.10.2024 року у розмірі 313 897,78 грн, 3 % річних за період з 24.12.2023 року по 03.10.2024 року у розмірі 7 327 грн, штраф у розмірі 94 109,28 грн, судовий збір у розмірі 4 153,34 грн, а всього 419 487,40 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 порушив взяті на себе договірні зобов`язання з оплати придбаної за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, внаслідок чого у нього виник обов`язок зі сплати суми боргу та штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання, передбачених умовами договору та нормам ЦК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 22 серпня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким закрити провадження в справі з тих підстав, що така не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував наявності між сторонам в цій справі ознак корпоративного спору, в результаті чого помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

15 вересня 2025 року до Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для її задоволення.

В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

24 вересня 2025 року до Київського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 23.12.2020 року між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу частки розміром 17 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біг Детейлінг».

Відповідно до п. 1.1 договору, предметом договору є частка в розмірі 17 % статутного капітулу, що складає 51000,00 грн в Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Біг Детейлінг», що на момент укладення даного договору належить продавцю.

За домовленістю сторін договірна ціна купівлі-продажу частки в товаристві складає 8000,00 доларів США та визначена сторонами із урахуванням реальної ринкової вартості частки (пункт 2.1 договору).

Відповідно до акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Біг Детейлінг» від 23.12.2020 року ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв частку у статутному капіталі ТОВ «Біг Детейлінг» у розмірі 17,00 %, яка в грошовому еквіваленті становить 51000,00 грн; сторони не мають один до одного матеріальних претензій у зв`язку з передачею зазначеної у Акті частки у статутному капіталі ТОВ «Біг Детейлінг».

Згідно з пунктом 2.2 договору вказана в пункті 2.1 договору покупна ціна є остаточною та повністю влаштовує обидві сторони та перегляду за будь-яких обставин ( в тому числі зміні ринкової вартості частки, зміні курсу долару, тощо) не підлягає.

Відповідно до пункту 2.3 договору, договірна ціна сплачується покупцем продавцю в гривні по курсу НБУ долар США до гривні в готівковій або безготівковій формі на реквізити, що надасть продавець.

Як визначено в пункті 3.1 договору покупну ціну продавець має отримати від покупця протягом 3 років від дати підписання даного договору, а саме до 23.12.2023 року.

Відповідно до пункту 8.2 договору, за кожен день прострочення не оплати покупної ціни, на покупця покладається штраф у розмірі 0,1 % від покупної ціни за кожен день такої прострочки.

Звертаючись до суду з вказаним позов ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 не виконав умов договору та не сплатив йому у строк визначений договором кошти за придбану частку у статутному капіталі ТОВ «Біг Детейлінг».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленим у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду господарських і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи тощо.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, за змістом пункту 4 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Тобто, справи в спорах щодо правочинів незалежно від їх суб`єктного складу, що стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, підлягають розгляду господарськими судами. Винятком є спори щодо таких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №922/88/20.

Як встановлено апеляційним судом, 23.12.2020 року між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було укладено договір, предметом якого є купівля-продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Біг Детейлінг».

Тобто у даній справі спір виник між двома фізичними особи з приводу виконання правочину купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства, при цьому такий договір не є правочином у сімейних чи спадкових правовідносинах .

Відтак, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2020 у справі №922/88/20, колегія суддів доходить висновку, що згідно з пунктом 4 частини 1 статті 20 ГПК України позовні вимоги про стягнення грошових коштів за правочином щодо купівлі-продажу частки у статутному капіталі мають розглядатися саме господарським судом.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 червня 2025 року в справі № 916/4664/24.

За частинами першою та другою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтям 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а відтак наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 255 та статті 377 ЦПК України.

Керуючись статтями 255, 367, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року скасувати, провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року

Головуючий Судді