ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 641/3374/25

провадження № 22-ц/818/4413//25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Смелянець К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої ДТП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року, постановлене під головуванням судді Чайка І.В.,-

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої ДТП.

Рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, суд першої інстанції не дослідив і не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що використання особою транспортного засобу на підставі довіреності дає підстави вважати таку особу володільцем джерела підвищеної небезпеки та відповідно саме на цю особу ст. 1187 ЦК України покладає обов`язок відшкодування шкоди, завданої цим транспортним засобом. В матеріалах справи наявна довіреність від 19.12.2024 року серії НТО № 926738, якою підтверджується, що ОСОБА_2 є володільцем транспортного засобу Subaru Legacy, днз НОМЕР_1 , яким було вчинено наїзд на автомобіль позивача. Дана довіреність була надіслана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є Довірителями за вказаної довіреністю. Зазначає, що довіреність містить номер нотаріального бланку та QR-код, який дозволяє її верифікувати. При перевірці QR-коду відбувається перехід за посиланням на Єдиний реєстр спеціальних бланків нотаріальних документів, на якому зазначена інформація щодо зазначеної довіреності: серія, номер, код витрачання бланка 7 (довіреність), а також дата витрачання бланку 19.12.2024 року, що свідчить про те, що зазначена довіреність є дійсною, чим підтверджується її автентичність. Таким чином, позивачем було подано усі наявні докази, підтверджуючі той факт, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої ДТП. Зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено обставин, що мають значення до розгляду справи, а саме: хто є власником транспортного засобу Subaru, яким було вчинено ДТП, а також взагалі не було проаналізовано та надано належної правової оцінки іншим, окрім довіреності доказам, що саме Відповідач є власником цього транспортного засобу, а саме: відеозаписи з місця події, протокол про адміністративне правопорушення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів спричинення йому як матеріальної так і моральної шкоди саме відповідачем ОСОБА_2 з огляду на відсутність належно оформленої довіреності.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи убачається, та не спростовується сторонами, що 16.04.2025 року о 17.52 сталося ДТП за участі автомобіляMazda СХ-5, д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля Subary Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок чого автомобільMazda СХ-5, д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Mazda СХ-5, 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Зі змісту довіреності від 19.12.2024 року вбачається, що ОСОБА_3 , що діє від імені власника ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 користуватись та розпоряджатись транспортним засобом Subary Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно протоколу серії ЕПР1 № 320842 від 05.05.2025 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме, оскільки остання 16.04.2025 року о 17:52 в м. Харків, по пр-ту Аерокосмічному, 165, водій ОСОБА_5 , керуючи авто Subaru Legacy д.н.з. НОМЕР_1 під час зміни напрямку руху не впевнилась у безпеці свого маневру в результаті чого здійснила наїзд на припарковане авто Mazda CX-5 д.н.з. НОМЕР_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортним засобам та завдано матеріальні збитки, чим порушила п. 10.1 ПДР України.

Зі змісту відповіді на запит веб-порталу МТСБУ «Перевірка чинності страхового полісу» від 16.04.2025, поліс на транспортний засіб за номером НОМЕР_1 станом на 16.04.2025 року, не знайдено.

Відповідно до договору № 17/04/2025Р від 17.04.2025 року, між позивачем та ФОП Чернікова укладено Договір, відповідно до якого ФОП ОСОБА_6 приймає на себе обов`язки щодо виконання робіт з оцінки автомобіля Mazda CX-5 д.н.з. НОМЕР_2 , вартість яких складає 3 200 грн., що також підтверджується рахунком фактурою № 17/04/2025Р від 17.04.2025 року та платіжною інструкцією № АХ95-ЕТВМ-9Т73-КХЕ8 від 17.04.2025 року.

Згідно протоколу огляду транспортного засобу Mazda CX-5 д.н.з. НОМЕР_2 від 17.04.2025, складеним ФОП ОСОБА_6 , виявлені пошкодження вищевказаного автомобіля.

Відповідно до звіту дослідження спеціаліста автотоварознавця автомобіля Mazda CX-5 д.н.з. НОМЕР_2 № 17/04/2025Р від 18.04.2025, матеріальний збиток, завданий власнику вказаного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 73 143,97 грн. (З урахуванням ПДВ на вартість запчастин). Величина втрати товарної вартості вказаного автомобіля в результаті його пошкодження і наступного впливу наслідків ремонту складає 15 644,29 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ складає 57 502,68 грн. (З урахуванням ПДВ на вартість запчастин).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, він на праві приватної власності володіє автомобілем Mazda CX-5, 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . 16.04.2025 року орієнтовно о 17 год. 53 хв., виходячи з супермаркету «Рост», що розташований за адресою: м. Харків, просп. Аерокосмічний 165, та підходячи до свого автомобіля, що стояв припаркований, позивач побачив як в праву бічну частину його автомобіля врізався автомобіль Subary Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 , яким володіє ОСОБА_2 на підставі довіреності від 19.12.2024 року серії НТО № 926738. Внаслідок ДТП на автомобілі позивача залишились механічні ушкодження глибока вмятина на кузові; ушкодження лакофарбового покриття уздовж правої передньої та задньої двері; ушкодження пластикових елементів кузова. За кермом автомобіля Subaru, який врізався в автомобіль позивача, сиділа жінка. Після ДТП відповідач прибіг на місце ДТП, сказав жінці вийти з машини, сів на місце водія, після чого вони разом почали намагатися виїхати з паркінгу для того щоб залишити місце ДТП. Вимогу позивача залишити автомобіль нерухомим до приїзду поліції та виконати інші обов`язки водія після ДТП, передбачені Правилами дорожнього руху, зокрема, повідомити свої дані, відповідач проігнорував. Відповідач на автомобілі Subaru здав назад та поїхав у невідомому напрямку, самовільно залишивши місце ДТП та не повідомивши жодних даних щодо себе. Ще до того, як відповідач втік з місця ДТП, позивач встиг зафіксувати на відеозапис за допомогою мобільного телефону розташування транспортних засобів одразу після ДТП, номерний знак автомобіля Subaru, що врізався, та як відповідач на цьому автомобілі тікає з місця ДТП. Також факт вчинення ДТП та залишення Відповідачем та водієм місця події бачили двоє свідків, які відображені у матеріалах справи про адміністративне правопорушення. Далі позивач викликав поліцію, після прибуття якої її співробітниками було складено схему ДТП та відібрано пояснення в позивача. На місці події співробітники поліції встановили особу відповідача та зателефонували йому, запропонувавши йому прибути на місце події та взяти відповідальність за вчинені дії. Відповідач, у агресивній та нецензурній формі повідомив співробітникам поліції, що повертатись на місце ДТП він не збирається, а після того як йому покажуть відео, він подумає що з цим робити. Внаслідок ДТП а також поведінки відповідача, спрямованої на ухилення від юридичної відповідальності, було порушено права позивача та завдано суттєвої майнової та моральної шкоди, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Згідно з ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зіст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зіст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як зазначено у частині 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не вичерпний (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що: джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19) зроблено висновок про те, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок про те, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано лише перший аркуш вищезазначеної довіреності без реєстраційного номеру нотаріального посвідчення, підпису нотаріуса та сторін правочину, який суд не може прийняти як належний доказ володіння або керування відповідачем ОСОБА_2 автомобілем Subaru Legacy д.н.з. НОМЕР_1 під час спричинення шкоди позивачу.

Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав ненадання доказів володіння відповідачем ОСОБА_2 зазначеним автомобілем.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно протоколу серії ЕПР1 № 320842 від 05.05.2025 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме, оскільки остання 16.04.2025 року о 17:52 в м. Харків, по пр-ту Аерокосмічному, 165, водій ОСОБА_5 , керуючи авто Subaru Legacy д.н.з. НОМЕР_1 під час зміни напрямку руху не впевнилась у безпеці свого маневру в результаті чого здійснила наїзд на припарковане авто Mazda CX-5 д.н.з. НОМЕР_2 , що спричинило механічні пошкодження транспортним засобам та завдано матеріальні збитки, чим порушила п. 10.1 ПДР України.

Постановою Слобідського районного суду м. Харкова від 22 травня 2025 року ОСОБА_5 визнати винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнути до адміністративної відповідальності, застосувавши адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Частинам 5,6 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином існує таке, що набрало законної сили рішення у справі про адміністративне правопорушення, яким встановлено факт керування автомобілем Subaru Legacy д.н.з. НОМЕР_1 в момент ДТП не відповідачем ОСОБА_2 , а іншою особою.

При цьому позов пред`явлено до ОСОБА_2 .

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Таким чином належним відповідачем у дані категорії справ є особа, яка була притягнута до відповідальності за адміністративне правопорушення та спричинила шкоду позивачу.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

Тому в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити з мотивів пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення складено 19.09.2025 року.