Справа № 703/3539/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Вовк І.І.

за участі

представника відповідача Вакуленка О.П. (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

06 червня 2025 року ТОВ «Він Фінанс», через систему «Електронний суд», звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить: поновити строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №349940 від 08 жовтня 2018 року; стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №34990 від 08 жовтня 2018 року у загальному розмірі 22170 гривень 17 копійок, яка складається з: суми заборгованості 16940 гривень 00 копійок, суми інфляційних втрат 3704 гривень 18 копійок, суми 3% річних 1525 гривень 99 копійок; стягнути з ОСОБА_1 на його користь судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 липня 2024 року відповідно до протоколу загальних зборів №1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Наказом №55-к від 25 липня 2024 року на виконання протоколу загальних зборів №1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства.

08 жовтня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №349940.

Відповідно до індивідуальної частини договору №349940 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 7000 гривень.

ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту №349940 від 08 жовтня 2018 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 гривень, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Він Фінанс».

Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги №1 від 12 квітня 2018 року, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором 16940 гривень 00 копійок, а саме: сума основного боргу 4000 гривень 00 копійок; сума боргу по процентам 1240 гривень 00 копійок; сума боргу за пенею і штрафами 10800 гривень 00 копійок.

Відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту позичальник погоджується, що кредитор має право передати персональні дані клієнта третім особам для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за договором, договірної неустойки, збитків та інших засобів правового захисту.

12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс») укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до п.2.2 договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не заміню попередній.

12 квітня 2018 року укладено додаткову угоду №11 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №12 від 30 січня 2019 року про те, що на умовах вищевказаного договору право вимоги до ряду боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №349940 від 08 жовтня 2018 року, перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс»).

Договір про надання фінансового кредиту №349940 від 08 жовтня 2018 року укладений в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

На сайті ТОВ «Авентус Україна» була зазначена процедура верифікації особистості та підтвердження заявки. Для цього необхідно підписати договір за допомогою одноразового паролю, який надходить позичальнику в СМС-повідомленні.

При укладенні договору №349940 від 08 жовтня 2018 року на фінансовий номер телефону відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію), який був використаний для прийняття та підтвердження умов вищевказаного договору.

Шляхом введення коду підтвердження позичальник підписує та приймає пропозицію та підтверджує укладення договору. З метою укладення договору про надання фінансового кредиту №349940 від 08 жовтня 2018 року та отримання коштів, відповідач надав ТОВ «Авентус Україна» свої особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання. В свою чергу, ТОВ «Авентус Україна» була надана довідка про ідентифікацію позичальника, де зазначаються його особисті дані, його фінансовий номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор, який був відправлений на фінансовий номер телефону із зазначенням дати банківського переказу.

Оскільки, відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом то ТОВ «Він Фінанс» вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

ТОВ «Він Фінанс» за прострочення відповідачем грошового зобов`язання нарахував на суму заборгованості за договором у розмірі 16940 гривень 00 копійок: 3704 гривні 18 копійок інфляційні втрати, які розраховані за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року; 1525 гривень 99 копійок 3% річних, які розраховані за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Отже, заборгованість відповідача становить 22170 гривень 17 копійок, з яких: 16940 гривень 00 копійок заборгованість за кредитним договором №349940 від 08 жовтня 2018 року; 1525 гривень 99 копійок сума збитків з урахуванням 3% річних; 3704 гривні 18 копійок сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.

Щодо строків позовної давності позивач зазначив, що строк, встановлений ст.257 ЦК України, був продовжений на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), та зупинений на період дії воєнного стану в Україні.

З урахуванням вищевикладеного, позивач ТОВ «Він Фінанс» звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 19 червня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу відповіді на відзив, а також судом встановлені строки для подання вказаних заяв.

01 серпня 2025 року, у встановлений судом строк, відповідачем ОСОБА_1 подано до суду відзив на позовну заяву ТОВ «Він Фінанс», в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, так як вони не відповідають дійсності та надумані. Так, у позовній заяві та додатках до позову маються суттєві протиріччя у паперах позивача щодо предмету та підстав звернення до суду, особливо цифри та математичні розрахунки. Зауважує, що з 2019 року по червень 2025 року жодних відносин позивача ТОВ «Він Фінанс» та первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» з ним не було, що не відповідає викладеному позивачем у позову, про направлення йому письмової претензії. Позивач просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором №349940 від 08 жовтня 2018 року у загальному розмірі 22170 гривень 17 копійок, що складається з суми заборгованості 16940 гривень 00 копійок, суми інфляційних втрат 3704 гривні 18 копійок, суми 3% річних 1525 гривень 99 копійок, а також судові витрати, що складаються зі судового збору та правничої допомогою. Позивач дублює словосполучення «заборгованість у загальному розмірі 22170 гривень 17 копійок» та «заборгованість 16940 гривень 00 копійок». Відповідачу не зрозуміло складову «заборгованості 16940 гривень 00 копійок».

Вказує, що спірний фінансовий кредит №349940 від 08 жовтня 2018 року по суті є споживчим кредитом, який регулюється також Законом України «Про споживче кредитування». Вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими кредитор.

Зазначає, що в додатках до позову набір «паперів», що не стосуються спірного кредитного договору. Фігурує який кредитний договір від 27 вересня 2018 року на суму кредиту 1000 гривень 00 копійок, а в самій позовній заяві вказана сума тіла кредиту в 7000 гривень 00 копійок.

Крім того вказує, що якщо приймати до уваги довідку від 03 квітня 2025 року за №84/25-АГ, яка має посилання на розрахунки при відступленні права вимоги, а ці розрахунки заборгованості станом на дату відступлення права вимоги складаються: з суми боргу за тілом кредиту 4000 гривень 00 копійок; з суми боргу за відсотками 1240 гривень 00 копійок; з суми боргу за пенею та штрафами 10800 гривень 00 копійок, то сума загальної заборгованості буде не 16940 гривень 00 копійок, а 16040 гривень 00 копійок. Однак, загальна сума заборгованості складається в основному з штрафних санкцій, розмір яких явно перевищує суми, вказані в розділі 4 Договору та Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до позовних вимог, відповідачу надано кредиту на суму 4000 гривень 00 копійок, строк кредитування 20 днів, з 08 жовтня 2018 року. Отже, за таких умов договору, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише за 20 днів, починаючи з дня укладення договору. Договором визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 1368 гривень 00 копійок (п.1.3.1), а тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню.

Зазначає, що є інвалідом 2 групи, внаслідок чого звільнений від сплати судового збору, а витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок не відповідають жодним критеріям, викладеним у судовій практиці.

З урахуванням викладеного, відповідач ОСОБА_1 просив суд прийняти до уваги аргументи відзиву на позовну заяву та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

19 серпня 2025 року на адресу суду, через систему «Електронний суд», від позивача ТОВ «Він Фінанс» надійшли додаткові пояснення у справі, в яких позивач зазначає, що відповідач у відзиві заперечуючи проти стягнення заборгованості посилається на норми Закону України «Про споживче кредитування», однак наявність заборгованості за кредитним договором №349940 від 08 жовтня 2018 року відповідач у своєму відзиві не заперечує.

Вказує, що ТОВ «Він Фінанс» діє як новий кредитор за договором факторингу, укладеним з первинним кредитором ТОВ «Авентус Україна». У межах цього договору разом з правами вимоги було передано повний пакет документів, які підтверджують факт укладення кредитного договору з відповідачем. Зокрема, у матеріалах справи наявні наступні докази: 1. Підтвердження отримання одноразового СМС-коду відповідачем, що використовується у процесі дистанційного укладення кредитного договору для підтвердження волевиявлення (ідентифікація відповідача здійснюється через банківську карту з належною верифікацією). Згідно з чинним законодавством, така дія є належним способом акцепту публічної оферти; 2. Копія паспорту відповідача із зазначенням: «згідно з оригіналом» та власним підписом. Це підтверджує, що саме відповідач надавав свої персональні дані з метою оформлення кредиту; 3. Фотографія відповідача з банківською карткою, на яку, згідно з умовами договору, були зараховані кредитні кошти. Зазначене фото є обов`язковим етапом верифікації особи під час оформлення договорів у системі ТОВ «Авентус Україна». У сукупності вказані докази беззаперечно підтверджують як факт укладення договору, так і факт ідентифікації відповідача, що відповідає вимогам ст.1046, 1054 ЦК України. Кредитор діє виключно на підставі документів, отриманих від первинного кредитора, який використовує автоматизовану систему укладення договорів, зареєстровану в установленому законом порядку. З огляду на викладене, доводи відповідача про відсутність належних доказів укладення договору та отримання ним коштів є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо банківських виписок по рахунку зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» не є банком. Отримати дані про перерахування кредитних коштів можливо у банку. До позовної заяви додані виписки по рахунку складені саме ТОВ «Авентус Україна». Розрахунок заборгованості або довідка, за тілом кредиту, відсотками та інше не є складовою кредитної справи, а формується окремо відповідальною особою банку за допомогою ліцензованого програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Тобто, це документ, який створюється у процесі діяльності банку та займає певний проміжок часу. Договір факторингу не передбачає формування таких розрахунків та не передбачає передачу програмного забезпечення, що здійснює таке нарахування. Для підтвердження заборгованості разом із позовом будо надано картку обліку договору (розрахунок заборгованості), надану ТОВ «Авентус Україна», яка відображає: видачу кредитних коштів; нарахування процентів; здійснені платежі; залишок боргу на відповідні дати. ТОВ «Він Фінанс» здійснює свою діяльність на підставі договору відступлення прав вимоги, укладеного з ТОВ «Авентус Україна». Вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов`язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має права нараховувати відсотки, комісію, неустойку, що передбачені умовами кредитного договору.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про споживче кредитування», не поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договором, що укладаються на строк до одного місяця (п.п.1); кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

З урахуванням вищевикладеного, позивач ТОВ «Він Фінанс» просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та долучити до матеріалів справи документальні докази, зокрема: паспорт, персональне фото відповідача з карткою, РНОКПП.

Однак, враховуючи, що докази, які додані позивачем ТОВ «Він Фінанс» до додаткових пояснень, подані з порушенням строку, визначеного ч.2 ст.83 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позивач ТОВ «Він Фінанс» жодним чином не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї, суд, у відповідності до вимог ч.8 ст.83 ЦПК України, не приймає до розгляду додані до додаткових пояснень позивача ТОВ «Він Фінанс» докази.

Представник позивача ТОВ «Він Фінанс» у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вакуленко О.П. у судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи без участі представника позивача та просив розгляд справи провести без участі відповідача. Крім того, заперечив проти задоволення позову з підстав, які викладені у відзиві на позов. Просив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши позицію представника відповідача, врахувавши доводи представника позивача, які викладені у заявах по суті, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 укладено індивідуальну частину договору №349940 про надання фінансового кредиту (а.с.22-зворот-24).

Відповідно до п.1.1 зазначеної Індивідуальної частини договору, товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 4000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно п.1.2 вказаної Індивідуальної частини договору, сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: п1.2.1 1,71% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (624,15% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору.

Відповідно до п.1.3 зазначеної Індивідуальної частини договору, сукупна вартість кредиту складає 134,20% від суми кредиту (у процентному виразі) або 5368 гривень 00 копійок (у грошовому виразі) та включає в себе: п.1.3.1 проценти (відсотки) за користування кредитом 34,20% від суми кредиту (у процентному виразі) або 1368 гривень 00 копійок (у грошовому виразі).

Згідно п.1.4 вказаної Індивідуальної частини договору, строк дії договору 20 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком на 20 днів.

Відповідно до п.1.5 зазначеної Індивідуальної частини договору, кредит надається шляхом: п.1.5.1 перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта; п.1.5.2 здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи.

Згідно п.3.1 вказаної Індивідуальної частини договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.2 зазначеної Індивідуальної частини договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, починаючи з дня надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта) в межах строку надання кредиту визначеного у пункті 1.4 цього договору, за виключенням дати повернення кредиту та сплати нарахованих процентів зазначеної у Графіку розрахунків (Додаток 1 до цього договору).

Згідно п.3.4 вказаної Індивідуальної частини договору, у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1.8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування кредитом у розмірі 1.8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору. При цьому, клієнт розуміє та надає згоду товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору.

Відповідно до п.4.1 зазначеної Індивідуальної частини договору, сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України та цього договору.

Згідно п.4.2 вказаної Індивідуальної частини договору, порушення умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Відповідно до п.4.3 зазначеної Індивідуальної частини договору, у випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом 3 днів, після закінчення визначеного пунктом 1.4 цього договору строку користування кредитом, пеня та/або штраф за несвоєчасне виконання клієнтом зобов`язання за договором не нараховується.

Згідно п.4.4 вказаної Індивідуальної частини договору, у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: п.4.4.1 пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів; п.4.4.2 на 4 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 гривень; п.4.4.3 на 30 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 гривень; п.4.4.4 на 90 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 гривень.

Відповідно до п.7.1 зазначеної Індивідуальної частини договору, цей договір складено в 2 оригінальних примірниках українською мовою, по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу. Датою укладення договору між товариством і клієнтом є дата його підписання.

Згідно п.7.3 вказаної Індивідуальної частини договору, клієнт підтверджує, зокрема, що: отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлений про свої права згідно статі 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння товариством суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

У розділі 8 «Реквізити та підписи сторін» зазначеної Індивідуальної частини договору вказано, що клієнтом є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт: серія НОМЕР_2 , виданий Смілянським РВ УДМС 29 серпня 2012 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , а також зазначено, що Індивідуальна частина договору підписана клієнтом електронно-цифровим підписом 08 жовтня 2018 року 13:50:47.

Відповідно до Графіка розрахунків до договору про надання фінансового кредиту №349940 від 08 жовтня 2018 року, який є Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №349940 від 08 жовтня 2018 року, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів не пізніше 28 жовтня 2018 року, сума кредиту 4000 гривень 00 копійок, сума нарахованих процентів 1368 гривень 00 копійок, разом до сплати 5368 гривень 00 копійок. Для продовження строку користування кредитом необхідно сплатити 1368 гривень 00 копійок (а.с.24-зворот).

Крім того у вищевказаному Графіку розрахунків відображені реквізити для оплати та зазначено, що Графік розрахунків підписаний клієнтом електронно-цифровим підписом 08 жовтня 2018 року 13:50:47.

Як вбачається з довідки, складеної ТОВ «Авентус Україна», договір №349940 від 08 жовтня 2018 року зі сторони позичальника ОСОБА_1 було підписано електронним підписом, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який сформовано автоматично на стороні товариства та направлено позичальнику на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року №675-VІІІ: сума кредиту 4000 гривень 00 копійок; знижена процентна ставка, в день 1,71%; стандартна процентна ставка, в день 1,81%; одноразовий ідентифікатор А832440; фінансовий номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор - НОМЕР_3 ; дата переказу кредитних коштів 08 жовтня 2018 року (а.с.36).

Листом №5590-ВП від 07 травня 2025 року ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» повідомило ТОВ «Авентус Україна» про те, що ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №1582 від 02 липня 2015 року) та отримало Ліцензію Національного банку України №21/1064-рк від 08 червня 2023 року. Між їхніми підприємствами укладено угоду на переказ коштів №ВП-200417-1 від 20 квітня 2017 року, відповідно до якого було здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів, зокрема (№109) 08 жовтня 2018 року на суму 4000 гривень 00 копійок, маска картки НОМЕР_4 , код авторизації 154504, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-768144 (а.с.41-49).

Листом №4407/25-Е від 09 травня 2025 року ТОВ «Авентус Україна», з метою надання вичерпної інформації щодо даних, які підтверджують видачу на платіжні карти клієнтів онлайн кредитів, право вимоги по яким було передано ТОВ «Він Фінанс», до зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», згідно Договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року, повідомило ТОВ «Він Фінанс» наступне, зокрема (№259): номер договору 349940, transaction code - creditplus-768144, ІПН клієнта , ПІБ клієнта ОСОБА_1 (а.с.26-30).

Суд звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву відповідачем ОСОБА_1 та під час його розгляду представником останнього адвокатом Вакуленком О.П. не заперечувався ні факт укладення вищевказаної Індивідуальної частини договору, ні факт належності відповідачу банківської картки № НОМЕР_4 , а також зарахування на дану картку 08 жовтня 2018 року кредитних коштів у сумі 4000 гривень 00 копійок Індивідуальної частини договору №349940 про надання фінансового кредиту від 08 жовтня 2018 року.

При цьому, вищевказані положення Індивідуальної частини договору №349940 про надання фінансового кредиту від 08 жовтня 2018 року недійсними не визнавалися, факт їх неукладеності не встановлювався, внаслідок чого в силу приписів ст.6, 627 ЦК України, підписавши ці договори, відповідач ОСОБА_1 погодився із запропонованими умовами кредитування, у тому числі з розміром суми кредиту, розміром процентів, нарахування процентів, строком їх нарахування, строком дії договору, відкладальними обставинами та відповідальністю сторін за порушення умов договору.

Відсутність доказів, які б свідчили про звернення відповідача ОСОБА_1 з моменту укладення вищевказаної Індивідуальної частини договору до даного часу до ТОВ «Авентус Україна» з приводу невиконання останнім своїх зобов`язань за зазначеним договором, тобто неперерахування грошових коштів, у визначених сторонами розмірі, на його банківський рахунок, об`єктивно вказує на належне виконання ТОВ «Авентус Україна» своїх зобов`язань за вказаною Індивідуальною частиною договору та отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів за цим договором у розмірі, визначеному сторонами.

Підписавши вищевказану Індивідуальну частину договору відповідач ОСОБА_1 погодився з умовами надання йому ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів та підтвердив досягнення між ним та позикодавцем всіх істотних умов договору, внаслідок чого суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими кредитор.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

За вказаних обставин, суд вважає, що позивачем ТОВ «Він Фінанс» доведено факт укладення між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 . Індивідуальної частини договору №349940 про надання фінансового кредиту від 08 жовтня 2018 року, а також отримання відповідачем ОСОБА_1 на підставі вказаного договору кредитних коштів в сумі 4000 гривень 00 копійок.

При цьому, твердження позивача ТОВ «Він Фінанс», яке викладене у позовній заяві, про те, що відповідно до індивідуальної частини договору №349940 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику у сумі 7000 гривень 00 копійок, матеріалами цивільної справи не підтверджується та суперечить умовам самого договору, внаслідок чого судом таке твердження позивача не приймається до уваги.

Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості), складеного ТОВ «Авентус Україна» за період з 08 жовтня 2018 року по 29 січня 2018 року, ТОВ «Авентус Україна» нарахувало відповідачу ОСОБА_1 за договором №349940 від 08 жовтня 2018 року заборгованість у загальній сумі 16940 гривень 00 копійок, з яких: 4000 гривень 00 копійок основний борг; 1240 гривень 00 копійок стандартні проценти (з урахуванням сплати відповідачем 27 жовтня 2018 року у рахунок погашення процентів 200 гривень 00 копійок); 900 гривень 00 копійок штраф; 10800 гривень 00 копійок пеня (а.с.10-12).

Як вбачається з відзиву на позовну заяви, невиконання належним чином своїх зобов`язань за Індивідуальною частиною договору №349940 про надання фінансового кредиту від 08 жовтня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 не заперечується.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такі правові висновки викладено Верховним Судом України в постановах від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року у справі №347/1910/15-ц.

Незважаючи на викладене, у п.4.4 Індивідуальної частини договору №349940 про надання фінансового кредиту від 08 жовтня 2018 року сторони передбачили відповідальність відповідача ОСОБА_1 за прострочення повернення суми кредиту та визначили основний вид цивільно-правової відповідальності, яким є пеня, та додатковий вид такої відповідальності, яким є штраф, які у подальшому і були нараховані ТОВ «Авентус Україна» у зв`язку з неналежним виконання відповідачем ОСОБА_1 умов договору, тобто до відповідача ОСОБА_1 застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, що свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України.

Згідно п.1 та п.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин), цей Закон не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Враховуючи, що строк, на який укладено Індивідуальну частину договору №349940 про надання фінансового кредиту від 08 жовтня 2018 року, становить 20 днів, та приймаючи до уваги, що штраф та пеня, які відображені у розрахунку заборгованості, розраховані ТОВ «Авентус України» у відповідності до розділу 4 вказаного договору, суд приходить до висновку, що на вказаний договір не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», внаслідок чого не приймає до уваги доводи сторони відповідача про те, що розмір штрафних санкцій перевищує суми, вказані у розділі 4 Договору та Законі України «Про споживче кредитування».

За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

12 квітня 2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» («Фактор») та ТОВ «Авентус Україна» («Клієнт») укладено Договір факторингу №1 (а.с.16-18).

Відповідно до п.2.1 зазначеного Договору факторингу, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.2.2 вказаного Договору факторингу, сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній.

Відповідно до п.2.3 зазначеного Договору факторингу, розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен Реєстр прав вимоги становить 100 гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, що сплачуються клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного Реєстру прав вимог на банківський рахунок фактора, зазначений у відповідному пункті цього договору.

Згідно п.4.1 вказаного Договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора на в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному Додатку.

Відповідно до п.8.1 зазначеного Договору факторингу, цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони).

Згідно п.8.2 вказаного Договору факторингу, строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2018 року, але у будь-якому разі до моменту належного виконання та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п.8.6 зазначеного Договору факторингу, додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину.

Як вбачається з протоколу №1706 Загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25 липня 2024 року, вирішено змінити найменування товариства та затвердити наступне повне найменування товариства українською мовою Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (а.с.31).

Згідно наказу №55-к від 25 липня 2024 року директора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» «Про зміну назви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», на виконання Протоколу №1706 Загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25 липня 2024 року, вирішено перейменувати з 25 липня 2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у ТОВ «Він Фінанс», а також внести зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства (а.с.25).

У позовній заяві ТОВ «Він Фінанс» стверджує, що 12 квітня 2018 року укладено додаткову угоду №11 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №12 від 30 січня 2019 року про те, що на умовах вищевказаного договору право вимоги до ряду боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №349940 від 08 жовтня 2018 року, перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс»).

Суд звертає увагу, що позивачем ТОВ «Він Фінанс» до матеріалів справи не додано додаткової угоди №11, яка була б укладена 12 квітня 2018 року, натомість додано Додаткову угоду №11 до договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року, яка укладена 30 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» («Фактор») та ТОВ «Авентус Україна» («Клієнт») (а.с.9).

Відповідно до п.1.1 Додаткової угоди №11 від 30 січня 2019 року, викласти п.3.1.1 договору в наступній редакції, а саме: «Фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимоги окремо, та складає: 22,00% від основної суми заборгованості (тіло кредиту)».

Згідно п.1.2 Додаткової угоди №11 від 30 січня 2019 року, викласти п.3.1.2 договору в наступній редакції, а саме: «Фінансування належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимоги і складає 823 568 гривень 44 копійки сплачується фактором шістьма платежами: перший платіж в сумі 137 000 гривень 00 копійок до 06 лютого 2019 року; другий платіж в сумі 137 000 гривень 00 копійок до 13 лютого 2019 року; третій платіж в сумі 137 000 гривень 00 копійок до 20 лютого 2019 року; четвертий платіж в сумі 137 000 гривень 00 копійок до 27 лютого 2019 року; п`ятий платіж в сумі 137 000 гривень 00 копійок до 06 березня 2019 року; шостий платіж в сумі 138 568 гривень 44 копійки до 13 березня 2019 року. Дана додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання та скріплення печатками та діє до 13 березня 2019 року, або до повного виконання обов`язків з боку сторін.

Відповідно до п.1.3 зазначеної Додаткової угоди №11 від 30 січня 2019 року, всі інші положення договору залишаються без змін.

При цьому, будь-яких доказів продовження строку дії Договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року, матеріали цивільної справи не містять.

Згідно Реєстру прав вимог №12 від 30 січня 2019 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» («Фактор») та ТОВ «Авентус Україна» («Клієнт»), на виконання договору факторингу №1, укладеного між ними 12 квітня 2018 року, підписали цей Реєстр прав вимог про наступне: 1. На умовах договору клієнт відступає фактору наступні права вимоги до наступних боржників, зокрема (№1079): номер кредитного договору 349940, ПІБ боржника ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , дата кредитного договору 2018-10-08, заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 4000 гривень 00 копійок, заборгованість по відсоткам 1240 гривень 00 копійок, пеня та інші штрафні санкції розраховується згідно діючого кредитного договору, загальна заборгованість 5240 гривень 00 копійок, сума фінансування 880 гривень 00 копійок (а.с.33-34).

При цьому, ТОВ «Він Фінанс» за прострочення відповідачем грошового зобов`язання нарахував на суму заборгованості за договором у розмірі 16940 гривень 00 копійок: 3704 гривні 18 копійок інфляційні втрати, які розраховані за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року; 1525 гривень 99 копійок 3% річних, які розраховані за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Разом з тим, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Згідно ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).

Відповідно до ст.519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Відповідно до п.1.3 Договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року, право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

На час укладення договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину та предмет не індивідуалізовано належним чином, тобто є невизначеним, при цьому на момент укладення такого договору факторингу у ТОВ «Авентус Україна» жодної визначеної вимоги до відповідача ОСОБА_2 не існувало та сторони не могли передбачити, що у майбутньому, а саме 08 жовтня 2018 року ТОВ «Авентус Україна» укладе Індивідуальну частину договору №3349940 про надання фінансового кредиту та що такий договір буде укладено саме з відповідачем ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що інформація щодо відповідача ОСОБА_1 , як боржника, зазначена у реєстрі прав вимоги №12 від 30 січня 2019 року, тобто майже через більше ніж через дев`ять місяців після укладення договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року.

Разом з тим, підставою зміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

Суд зазначає, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, однак наведене стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Крім того, суд наголошує, що відповідно до п.8.2 Договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року, строк його дії закінчився 31 грудня 2018 року, натомість Реєстр прав вимог №12 підписаний ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 30 січня 2019 року, тобто вже після закінчення строку дії Договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року, доказів продовження дії якого матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду, позивач ТОВ «Він Фінанс» у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, однак не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, зокрема докази, що підтверджують продовження дії строку Договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року.

Отже, ТОВ «Він Фінанс» не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦПК України.

Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі №156/268/21.

Крім того, у своїй позовній заяві до суду ТОВ «Він Фінанс» просило розглянути справу без участі його представника, при цьому до розгляду справи по суті клопотання про приєднання до справи інших доказів, які не були подані у встановлений ст.83 ЦПК України строк з поважних причин, не заявляв.

Отже, позивач ТОВ «Він Фінанс» на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа № 755/18920/18, провадження № 6117205ск19.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Він Фінанс» не доведено належними та допустимими доказами факту відступлення права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Індивідуальною частиною договору №349940 про надання фінансового кредиту від 08 жовтня 2018 року від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ( ТОВ «Він Фінанс»), а відтак і виникнення у позивача ТОВ «Він Фінанс» права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним договором.

Одночасно суд звертає увагу, що відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 258 ЦК України визначає, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з цим, відповідно до п.12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.

Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України (в редакції, чинній станом на день звернення позивача до суду з даним позовом та до 04 вересня 2025 року), у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи, що з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та по 04 вересня 2025 року перебіг строків позовної давності було зупинено, суд приходить до висновку, що строк позовної давності звернення позивача ТОВ «Він Фінанс» до суду з вимогою про стягнення заборгованості за Індивідуальною частиною договору №349940 про надання фінансового кредиту від 08 жовтня 2018 року, який укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 , не був пропущений, внаслідок чого правові підстави для поновлення ТОВ «Він Фінанс» строку позовної давності у даній справі відсутні.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» задоволенню не підлягають, суд не знаходить підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 понесених позивачем ТОВ «Він Фінанс» витрат по сплаті судового збору та отриманню професійної правничої допомоги.

Керуючись ст.4, 5, 13, 76-82, 89, 133-141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, .

Відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий Т.В. Ігнатенко