ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 вересня 2025 року

м. Харків

справа №638/3507/25

провадження № 22-ц/818/3569/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 березня 2025 року, постановлене під головуванням судді Штих Т. В., -

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі аліментів за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано наявність у відповідача інвалідності ІІ групи, він непрацевлаштований(отримує лише пенсію по інвалідності) та потребує постійного лікування. При ухваленні оскаржуваного рішення помилково не було враховано докази, надані відповідачем до відзиву на позовну заяву, зокрема, довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією та виписку з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, а тому в порушення вимог чинного законодавства було помилково стягнуто з нього судовий збір на користь держави.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у відповідному розмірі, тому суд вважав за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покладено на відповідача.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 08 вересня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №223.

Від шлюбу сторони мають дитину, доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.04.2019 рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області у справі № 505/956/19 шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу й до теперішнього часу дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується копіями довідки про реєстрацію місця проживання.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2 має інвалідність 2 групи довічно.

Відповідно до довідки про доходи № 0550 6153 4869 8527 сума пенсії за період 01.09.2024 по 28.02.2025 складає 19 461,06 грн.

Як на підставу позовних вимог про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 посилалась на те, що за час перебування у шлюбі, який в подальшому було розірвано, у позивачки та відповідача народилася дитина. Спір між сторонами про місце проживання дитини відсутній - спільна дитина проживає з позивачкою й перебуває на її утриманні та вихованні. У відповідача відсутні інші фінансові зобов`язання, а законодавством закріплено рівний обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2 має інвалідність 2 групи довічно.

Відповідно до довідки про доходи № 0550 6153 4869 8527 сума пенсії за період 01.09.2024 по 28.02.2025 складає 19 461,06 грн.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При оскарженні судового рішення, відповідач посилався на те, що є інвалідом ІІ групи, непрацевлаштований та отримує лише пенсію по інвалідності, тому з урахуванням стану здоров`я та майнового стану просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Та обставина, що відповідач є інвалідом 2 групи не свідчить про відсутність доходів , та не звільняє його від обов`язку по сплаті аліментів у розмірі, достатньому для забезпечення потреб дитини.

Даних про наявність на його утриманні інших осіб відповідач суду не надав.

Висновок суду про визначення розміру аліментів на дитину у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі, відповідачем суду не надано.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання апелянта щодо неналежного повідомлення його про розгляд справи в суді першої інстанції, судова колегія вважає безпідставними, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції було направлено на адресу відповідача ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву.

Крім того, відповідачем на адресу суду було направлено клопотання про розгляд справи за його відсутності(а.с. 19).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору, судова колегія зазначає наступне.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 березня 2025 року стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід Держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2 має інвалідність 2 групи довічно та копії довідки МСЕК Серія 2-18 ОВ № 089344 від 26 січня 2009 року ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи без строку (а.с. 42,45).

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону).

Статтею 5 Закону встановлено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, згідно з п. 9 ч. 1 даної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 групи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Зважаючи на те, що суд задовольнив позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, а ОСОБА_2 згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому судовий збір належить віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та зміну рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 березня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір за звернення до суду із позовом у розмірі 1211,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина