Справа № 214/1840/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 вересня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Прохорова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визнати за нею право власності за нею на спадкове майно по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та була власником нерухомого майна за вказаною адресою. Однак на момент смерті ОСОБА_3 тимчасово проживала в Республіці Болгарія, куди її вивезла донька ОСОБА_2 з початком війни в Україні, де вона і померла. За життя ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з рідним дядьком позивачки, остання у зв`язку з цим доглядала за тіткою у період із січня 2016 року до березня 2022 року, проживаючи разом з нею однією сім`єю: купувала харчі, ліки, проводила господарські та ремонтні роботи домоволодіння, морально та матеріально підтримувала ОСОБА_3 . Після смерті спадкодавця звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини отримала відмову за відсутності підтвердженого факту родинних чи інших відносин зі спадкодавцем. Тому оскільки вона являється спадкоємцем четвертої черги за відсутності осіб, які звернулися у встановлений законом строк до нотаріуса щодо оформлення спадщини, беручи до уваги проживання доньки спадкодавця за кордоном та відсутність бажання останньої оформлювати спадщину після смерті матері, з метою захисту спадкових прав, просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06 травня 2025 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням до судового розгляду. Установлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються

У судовому засіданні представник позивача адвокат Прохоров О.О. на вимогах наполягав з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бурлаченко С.Ю. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та відповідачки відсутності, вимоги позову визнає. У відзиві на позов зазначено про факт проживання позивачки з матір`ю відповідачки у період часу з 2016 року по АДРЕСА_1 , однією сім`єю та догляд ОСОБА_1 за ОСОБА_3 , наявність у них спільних витрат та спільного бюджету, тощо. У зв`язку з війною відповідачка змушена була вивезти матір до місця свого тимчасового перебування у м. Бансько Республіки Болгарія, за інших обставин матір зі свого місця проживання вона б не забирала. Тому не заперечує проти задоволенні вимог.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що проживає по АДРЕСА_2 з 1993 року та з 2000 року знала померлу ОСОБА_3 ще до того, як донька останньої забрала її до Болгарії. До свого від`їзду ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_1 приблизно з 2016 року, позивачка доглядала за ОСОБА_3 , оскільки та дуже хворіла, допомагала тітці по господарству, готувала їжу, проводила ремонтні роботи. ОСОБА_3 потребувала стороннього догляду, оскільки важко пересувалася і не могла сходити навіть в магазин. ОСОБА_1 і після від`їзду ОСОБА_3 до доньки через війну, проживала і проживає наразі в будинку по АДРЕСА_1 . Це навпроти їх будинку, тому вона добре обізнана про ситуацію, оскільки мала і має гарні сусідські відносини з обома.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що проживає по АДРЕСА_3 , по сусідству з ним проживає позивачка в будинку АДРЕСА_1 близько 9 років десь. До цього там проживала тітка ОСОБА_6 , однак з початком війни виїхала до Польщі, звідки її повинна була забрати донька ОСОБА_7 до себе в Болгарію. До від`їзду ОСОБА_3 з нею проживала позивачка, оскільки за тіткою ОСОБА_8 потрібно було доглядати: позивачка разом зі своїми речами переїхала до тітки в будинок, займалася там також ремонтними роботами, вони придбали котел в будинок і т.д. Жили вони з ОСОБА_3 однією сім`єю, він спілкувався з ОСОБА_9 та дружив з нею, тому підтверджує факт проживання позивачки з ОСОБА_3 .

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23)).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19, від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17, від 28 квітня 2022 року у справі № 352/494/16-ц.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, за життя ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 березня 2020 року належав житловий будинок А-1 загальною площею 63,2 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., з господарчими побудовами: Б-літня кухня, В-гараж, Д-сарай, Г-сарай, І-замощення, № 1,3,4 паркани, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 109 копія свідоцтва), що підтверджується також відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на дату розгляду справи (а.с. 160-161).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 березня 2020 року ОСОБА_3 за життя на праві приватної власності належали земельна ділянка площею 0,1 га кадастровий номер :06:208:0152, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка площею 0,0418 га, кадастровий номер :06:208:0153, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с. 49,50 копії витягів).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 10 копія свідоцтва).

При зверненні позивача ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії з огляду на відсутність підстав для закликання до спадкування за законом особи, яка подала заяву про видачу свідоцтва та відсутність доказів родинних чи інших відносин спадкоємця зі спадкодавцем (а.с. 123).

Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса не звертались, що підтверджується витребуваною ухвалою суду копією спадкової справи, заведеною до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 97-124).

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Основу спадкування за законом становить принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19, від 04 червня 2025 року в справі № 638/15073/18.

Про проживання однією сім`єю можуть свідчити, у сукупності, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 644/6274/16-ц, від 30 жовтня 2019 року в справі № 643/6799/17, в постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16, від 24 вересня 2020 року в справі № 644/5818/18, від 23 вересня 2025 року у справі № 127/3108/23 (провадження № 61-4148св25).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 671/22/19 (провадження № 61-9511 сво 19) зроблено висновок, що «усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є розуміння відкриття спадщини як настання певних юридичних фактів, зумовлюють виникнення спадкових правовідносин.

При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: (1) часом відкриття; (2) місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин».

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, ураховуючи надані стороною позивача письмові докази на підтвердження факту утримання майна ОСОБА_3 та придбання спадкодавцю ліків, продуктів харчування, проведення ремонтних робіт, тощо (чеки, квитанції, платіжні інструкції), а також надані в судовому засіданні покази свідків та визнання позову відповідачкою на підставі статті 206 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на підтвердження факту наявності між позивачем та спадкодавицею взаємних прав та обов`язків, притаманних членам сім`ї, що є достатньою підставою для встановлення факту проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_3 протягом п`яти років до відкриття спадщини.

Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки вимога про відшкодування витрат не заявлялась, вони покладаються на позивача.

Керуючись ст .ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на нерухоме майно, а саме: житловий будинок А-1 загальною площею 63,2 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., з господарчими побудовами: Б-літня кухня, В-гараж, Д-сарай, Г-сарай, І-замощення, № 1,3,4 паркани, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :06:208:0152, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельну ділянку площею 0,0418 га, кадастровий номер :06:208:0153, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

Повне рішення складено 02 жовтня 2025 р.

Суддя А.В. Ткаченко