ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8305/25 Справа № 204/3460/25 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №204/3460/25 за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Зачепіло Зоряни Леонідівни на рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Токар Н.В., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся до Чечелівського районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову, вказав на те, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

Зазначає, що 23 листопада 2020 року, будучи клієнтом Банку, позичальник уклав з Банком кредитний договір №АВН0СТ60595509, щодо надання кредиту в розмірі 100 000 грн. строком на 40 місяців (тобто до 22 березня 2024 року) зі сплатою процентів у розмірі 50% щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. (п.п.6, 7 Кредитного договору).

Зауважує, що Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору. У відповідності до п.п.3-5 Кредитного договору (заяви клієнта, далі кредитний договір), ліміт цього договору: 100 000 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 22 березня 2024 року, терміном на 40 місяців.

Звертає увагу, що станом на 31 березня 2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 122 320,78 грн., яка складається із: 73 604,04 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 48 716,74 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, 0.00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією, 0 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею.

У зв`язку з чим просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ60595509 від 23 листопада 2020 року у розмірі 122 320,78 грн., яка станом на 31 березня 2025 року складається із: 73 604,04 заборгованість за тілом кредиту; 48 716,74 грн. заборгованість за відсотками, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року позовну заяву АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ60595509 від 23 листопада 2020 року у розмірі 122 320 грн. 78 коп., яка виникла станом на 31 березня 2025 року та складається з наступного: 73 604 грн. 04 коп. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 48 716 грн. 74 коп. загальний залишок заборгованості за процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Не погодившись із зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Зачепіло З.Л. подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд ухвалив його з грубим порушенням норм матеріального права, а також із грубим порушенням норм процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

В обґрунтування скарги зазначає, що позивачем не надано суду першої інстанції первинних документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому він не мав підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача та розмір відсотків зазначені у розрахунку та довідці є правильним.

Звертає увагу, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому позивачем розрахунку, а іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи позивач не надав.

Зауважує, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом виготовлені позивачем і є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача.

У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Представник позивача АТ «Акцент-Банк» - адвокат Колесниченко М.О., скориставшись своїм правом, подав відзив, в якому заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначає, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 27 червня 2019 року в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, приєдналася до них та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до Умов та Правил, викладеними на сайті Банку.

Також вказує, що в подальшому, перебуваючи клієнтом Банку, відповідач скористався додатковою послугою Банку «Швидка готівка».

Звертає увагу, що даний договір не є встановленням кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідно до умов даної послуги, відповідач з допомогою сервісу «А24» уклав в електронній формі з Банком додатковий кредитний договір № ABH0CT60595509 від 23 листопада 2020 року на суму в розмірі 100 000 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 50% на рік.

Договір (Заява) про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT60595509 від 23 листопада 2020 року (в якій зазначені всі умови договору, у тому числі і процентна ставка) підписана відповідачем простим електронним підписом.

Зазначає, що додана додатком до позову Виписка по рахунку відповідача підтверджує рух коштів, а Банківська виписка це сукупний реєстр операцій по відповідному рахунку, а на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів до позову було додано меморіальний ордер зі значенням відповідної суми кредиту, яка була перерахована відповідачу.

Зауважує, що у п.7 Заяви Клієнта №ABH0CT60595509 від 23 листопада 2020 року зазначено номер карти клієнта на який було зараховано кредитні кошти, також вбачається і їх використання.

У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року залишити без змін.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 27 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 уклала з Банком кредитний договір №АВН0СТ60595509, що підтверджується Заявою про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ60595509 від 23 листопада 2020 року, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспортом споживчого кредиту «Швидка готівка».

Вищевказаний договір було підписано відповідачем ОСОБА_1 простим електронним підписом.

Відповідно до п.п.4-6, 8 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ60595509, сума кредиту 100 000,00 гривень, строк кредиту 36 місяців. Процентна ставка (фіксована) 50,0% на рік.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором надавши відповідачу ОСОБА_1 100000грн. кредиту, що підтверджується меморіальним ордером №TR.15830268.39246.65455 від 23 листопада 2020 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановленим факт отримання кредитних коштів відповідачем, про що свідчить наданий банком розрахунок і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути фактично отримані грошові кошти. Судом встановлено, що відповідач належним чином свої обов`язки за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого допустила виникнення заборгованості, тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами.

Положеннями частини першої статті 638 ЦК України визначено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (стаття 633 ЦК України), договором приєднання (стаття 634 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві

позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який

укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Судом встановлено, що 20.11.2023 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

У підписаній заяві відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, та Паспортом споживчого кредиту складають кредитний договір. А також відповідачем підписано електронним цифровим підписом Паспорт споживчого кредиту, умовами якого передбачено процентну ставку у розмірі 50% річних.

Таким чином, на час укладення кредитного договору позивачем та відповідачемю було погоджено його умови щодо, зокрема, стягнення відсотків за кредитним договором.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.03.2025 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка становить 122320,78 грн. та складається з: 73604,04 грн.- заборгованість за кредитом, 48716,74 грн. - заборгованість по відсоткам.

На підтвердження отримання кредитних коштів позивачем надано меморіальний ордер.

На підтвердження заборгованості до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості за період з 23.11.2023 року по 31.03.2025 року та виписку по кредиту.

Таким чином встановлено, що відповідач користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору, згоду відповідача з його умовами.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заперечуючи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі проти розрахунку заборгованості за відсотками, наданого позивачем, відповідач не надала суду доказів, які б спростовували такий розрахунок, або відсутність такої заборгованості, не представила суду контрозрахунку.

Таким чином судом встановлено, що відповідач належним чином свої обов`язки за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого допустила виникнення заборгованості. Підстав для звільнення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань за кредитним договором судом не встановлено.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позивачем своїх вимог і стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором від 23.11.2023 року в розмірі 122320,78 грн.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, зводяться до не згоди позивача із судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційних скарг без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Зачепіло Зоряни Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 02 червня 2025 року у цивільній справі №204/3460/25 за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст ухвали складено 24.09.2025

Головуючий суддя О.В. Агєєв