Справа № 761/4452/21
Провадження № 2/761/283/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі Каніковському Б.А., за участі представника позивача адвоката Заїка В.В., представника відповідача адвоката Басараб Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Білоконь В.О., ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт посвідчений 12.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченком Віталієм Валерійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1509, за яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживала за адресою АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_2 все належне їй на праві власності майно. Позов обґрунтовує тим, що заповідач майна на час посвідчення заповіту не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними. З огляду на те, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , вказаний заповіт порушує його спадкові права.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2021 року справу передано на розгляд судді Рибаку М.А.

Ухвалою судді від 08.02.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду із повідомленням сторін.

Згідно розпорядження заступника керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Рубцової І.М. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-85 від 10.04.23 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2023 року в провадження судді Матвєєвої Ю.О. надійшла вищевказана цивільна справа.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2023р. вищевказана цивільна справа прийнята до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2023 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

12.06.2024 року через канцелярію суду надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи № 28542/23-32 від 20.05.2024 року, виконаний Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до якого підписи в заповіті від 12.11.2020 року, зареєстрованому в реєстрі 1509 та засвідченому приватним нотаріусом Воловиченко В.В. виконано ОСОБА_4 . Рукописний текст виконано під впливом відносно постійних збиваючих факторів природного характеру, до яких, зокрема, відносяться вікові зміни організму виконавця.

14.08.2024 року через електронну пошту суду представником позивача було подано позовну заяву, в якій було змінено підстави позову. Позивач просив суд визнати заповіт недійсним, оскільки він був підписаний ОСОБА_4 , яка не розуміла свої дії та не могла керувати ними.

16.09.2024 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача не визнає позовні вимоги зі зміненим предметом позову, оскільки ніяких належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_4 в хворобливому стані, який не дозволяв їй усвідомлювати свої дії та керувати ними під час підписання заповіту, позивачем не надано. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2024 року закрито підготовче засідання у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні представник позивача адвокат Заїка В.В. підтримав позовні вимоги та пояснив, що в день складання заповіту ОСОБА_4 перебувала в хворобливому стані, вживала алкоголь, а тому вона не могла оцінювати свої дії належним чином, отже заповіт не відповідав її волі. Просив суд позов задовольнити та визнати спірний заповіт недійсним.

Представник відповідачки адвокат Басараб Н.В. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, зазначила, що позивач не міг бути обізнаний станом здоров`я ОСОБА_4 , оскільки протягом останніх п`яти років за ОСОБА_4 доглядала відповідачка. 12.11.2020 року зранку ОСОБА_4 в супроводі ОСОБА_2 була госпіталізована до лікарні. При цьому перебування її в стані алкогольного сп`яніння не зафіксовано. Об 11.45 вона відмовилась від госпіталізації, оскільки її стан покращився та вона самостійно вживала ліки для стабілізації тиску. Повернувшись додому, ОСОБА_4 самостійно викликала нотаріуса для складання заповіту, який було посвідчено о 14.30. ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22.47 вдруге було викликано швидку допомогу, але ОСОБА_4 померла. Вважає позовні вимоги недоведеними та безпідставними і просила відмовити в задоволенні позову.

Третя особа приватний нотаріус Воловиченко В.В. в судовому засіданні пояснив, що 12.11.2020 року він посвідчував заповіт ОСОБА_4 . Приблизно за 2-3 дні до цієї дати йому зателефонувала ОСОБА_2 та домовилась про його виїзд на адресу. 12.11.2020 року зранку йому знову зателефонувала ОСОБА_5 та повідомила, що вони із ОСОБА_4 їдуть до лікарні, бо останній погано і перенесла їх зустріч на другу половину дня. Після обіду знову зателефонувала ОСОБА_2 , сказала, що вони повернулись додому. Приблизно о 14.00 він приїхав на адресу, спілкувався з ОСОБА_4 , з`ясовував в неї чи не під тиском вона хоче скласти заповіт, чи ніхто не примушує, чи є в неї родичі. Вона сказала, що в неї є брат, але вона не хоче передавати йому спадщину, бо він вкрав в неї гроші та документи. Потім покликали ОСОБА_5 і ОСОБА_6 сказала, що заповідає своє майно їй. ОСОБА_4 була в свідомості, тиску на неї ніхто не чинив, її поведінка не викликала в нього занепокоєнь. Під час спілкування з ОСОБА_4 вона чітко відповідала на питання та пояснила, чому вона складає заповіт на третю особу. При ньому вона на свій стан не скаржилась, запаху алкоголю від неї він не чув. Вона сама заповнювала заповіт та ставила свій підпис. Ввечері йому зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила, що ОСОБА_4 померла, піднімаючись по сходах.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь В.ОР. в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що з 2016 року знімав кімнату в квартирі, де проживала ОСОБА_4 . Протягом всього цього часу вона постійно вживала алкоголь. За день до смерті вона вживала алкоголь, а наступного дня, тобто 12.11.2020 року зранку о 10.00 йому зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила, що для ОСОБА_4 викликали швидку допомогу. Коли о 17.00 він повернувся з роботи додому, то побачив ОСОБА_4 в неадекватному стані. Ввечері його розбудила ОСОБА_2 та попросила допомогти підняти ОСОБА_4 , яка лежала в коридорі вже мертва. Як вона її виявила, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що була знайома з ОСОБА_4 з 1972 року. З 2017-2018 року почали помічати, що ОСОБА_4 вживає алкоголь. В останнє вона бачила ОСОБА_4 за два місяці до смерті, казала, що хоче оформити квартиру на дочку брата ( ОСОБА_9 ), оскільки дуже її любила, але не може це зробити, бо в неї не було грошей.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 вживала алкоголь протягом десяти років до смерті, в такому стані вона була агресивна. В день її смерті вона її не бачила, а тому зазначити, в якому стані була ОСОБА_4 вона не може.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що була знайома з ОСОБА_4 з 1976 року. Останні роки ОСОБА_4 постійно вживала алкоголь. За нею доглядав, прибирав, годував її брат - ОСОБА_9 , якому ОСОБА_4 хотіла залишити квартиру.

Відповідачка ОСОБА_2 , допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що 12.11.2020 року вранці їй зателефонувала ОСОБА_4 , сказала, що їй погано та попросила прийти. Вона прийшла, запропонувала викликати лікаря, а ОСОБА_4 сказала, що хоче скласти заповіт. Вони поїхали в лікарню, в неї ( ОСОБА_4 ) був серцевий напад, але вона відмовилась від госпіталізації. Повернувшись додому, вони викликали нотаріуса, який приблизно о 15.00 годині приїхав та посвідчив заповіт, при цьому, перед цим нотаріус питав, чи є в неї родичі, вона сказала, що хоче залишити спадок їй ( ОСОБА_5 ). Нотаріус роз`яснив ОСОБА_4 наслідки її дій. Вона ( ОСОБА_2 ) вийшла на кухню, потім вони її покликали та показали заповіт. Ввечері ОСОБА_4 прийшла до неї, сказала, що їй погано, а через деякий час вона померла. Зазначила, що відносини між ОСОБА_4 та її братом ОСОБА_9 були дуже погані, ОСОБА_4 на нього скаржилась.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що відповідачка його мати. Він неодноразово бачився із ОСОБА_4 , яка здавалась йому нормальною людиною та не виявляла ніяких ознак неадекватності.

Суд, вислухавши представників сторін, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_13 є рідними братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвами про народження (т. 1 а.с. 12) та свідоцтвом про шлюб, після укладення якого 16.12.1978 року ОСОБА_13 було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » (т. 1 а.с. 11).

Картою виїзду швидкої медичної допомоги № 412 А від 12.11.2020 о 08.54 зафіксовано виклик до ОСОБА_4 на адресу АДРЕСА_1 . Встановлено діагноз : гостра лівошлункова серцева недостатність, набряк легень, дихальна недостатність ІІ стадії. Відмовилась від подальшої госпіталізації (т. 1 а.с. 110).

12.11.2020 року о 14.30 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був посвідчений заповіт, відповідно до якого ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_2 усе своє рухоме та нерухоме майно (т. 1 а.с. 114). В заповіті зазначено, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_4 та на її прохання заповіт посвідчений за адресою : АДРЕСА_1 .

Картою виїзду швидкої медичної допомоги № 1635 А від 12.11.2020 о 22.47 зафіксовано виклик до ОСОБА_4 на адресу АДРЕСА_1 . Констатовано біологічну смерть. (т. 1 а.с. 111)

16.11.2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що було складено відповідний актовий запис № 20028 від 16.11.2020 року (т. 1 а.с. 13).

17.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білоконь В.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті його сестри ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (т. 1 а.с. 148) Того ж дня з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) під номером 62494066, яку було надано у зв`язку із відкриттям спадкової справи, було встановлено заповіт від ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченком В.В. 12.11.2020 року під № 1509. (т. 1 а.с. 155)

Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15, від 23 листопада 2022 року у справі № 368/953/19.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У висновку судово-психіатричного експерта № 311 ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 04.03.2025 року встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час укладання заповіту 12.11.2020 о 14.30 виявляла ознаки «Органічного ураження головного соматогенного ґенезу, розлад свідомості». За своїм психічним станом в період підписання заповіту 12.11.2020 о 14.30 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними.

Допитана в судовому засіданні головний судово-психіатричний експерт відділу судово-психіатричної експертизи Центру судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_14 , яка була в складі комісії експертів при проведенні експертизи, підтримала висновок, пояснила, що для такого висновку слугувала сукупність всіх медичних даних стосовно стану здоров`я ОСОБА_4 з 2006 року. При госпіталізації ОСОБА_4 12.11.2020 року, тобто в день підписання заповіту, було констатовано ознаки дихальної недостатності та сатурацію кисню 80 %, що є критичною, яка супроводжується розладами свідомості, першим ступенем якого є приглушення, що також було зафіксовано лікарями. 12.11.2020 року її стан потребував екстреної допомоги, якої надано не було, а тому, при відсутності інтенсивної терапії, якість свідомості не могла відновитись, в результаті чого настала смерть. Розлад свідомості завжди виключає здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними. Виклад обґрунтування встановленого експертами діагнозу міститься у п. 22 Висновку № 311.

Суд критично оцінює пояснення третьої особи - приватного нотаріуса та свідків, які зазначили про нормальний стан ОСОБА_4 та її адекватну реакцію на події та запитання, оскільки сторонній особі, яка не є фахівцем, не буде помітно психічних розладів, особа при такому стані, який було встановлено висновком судово-психіатричної експертизи, може розуміти прості питання, але вона не спроможна оцінити юридичні наслідки, що було підтверджено в судовому засіданні судово-психіатричним експертом ОСОБА_15 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 в період підписання заповіту за своїм психічним станом не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, а тому позов підлягає задоволенню та заповіт слід визнати недійсним.

Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Білоконь В.О., ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Заповіт, посвідчений 12.11.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченком Віталієм Валерійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 1509, за яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживала за адресою АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) все належне їй на праві власності майно - визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 908 грн. та витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 22718,40 грн. та за проведення судово-психіатричної експертизи в сумі 94765,52 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01.10.2025 року.

Суддя Ю.О. Матвєєва

23 вересня 2025 року