Справа № 367/8841/24
Провадження №2/367/4941/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2025 року Ірпінського міського суду Київської області в складі:

головуючого судді Третяк Я.М.

за участю секретаря Люліної О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою (договором позики),

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою (договором позики), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 2 000 ( дві тисячі) доларів США та 3 % річних у розмірі 180 (сто вісімдесят) доларів США та 16 центів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами укладено договір позики, вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримала від позивача в борг грошові кошти в сумі 2 000,00 дол. США та зобов`язувалася повернути борг в строк до 01.06.2021, з продовженням строку до 11.08.2021.

Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів у строк, визначений договором позики, що стало підставою для звернення до суду з означеним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 03.09.2024 цивільну справу передано в провадження судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М.

Ухвалою від 10.09.2024 за вказаним позовом відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

15.10.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав їхньої необгрунтованості.

Окрім цього 05.11.2024 відповідач надіслала заяву, до якої долучила копію рішення суду від 19.02.2018 у справі № 367/150/15, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачу залишено прізвище « ОСОБА_5 ».

24.10.2024 представником позивача ОСОБА_6 подано відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав та заперечила проти доводів відповідача з підстав, зазначених у позові.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах поданих доказів, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та які мають юридичне значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладений договір позики у вигляді розписки про отримання грошових коштів в борг, відповідно до якої ОСОБА_4 , розпискою підтвердила, що отримала в борг 2000 доларів США, та зобов`язується повернути до 11.08.2021 (з 01.08.2021 до 01.06.2021), з проханням продовжити до 11.08.2021.

Також встановлено, що 15.11.2021 відповідачем ОСОБА_4 написано розписку, відповідно до якої вона зобов`язувалась повернути борг відповідачу ОСОБА_1 в строк до 01.06.2021.

Як видно з копії рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.02.2018 у справі № 367/150/16, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачу залишено прізвище « ОСОБА_5 ».

17.10.2024 представником позивача адвокатом Цибільським В.В. на виконання вимог ухвали суду від 10.09.2024 надано, а судом оглянуто оригінали розписок.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 755/7216/21 (провадження № 61-1307св23): «Законодавець визначив, що розписка позичальника може бути доказом укладення договору позики та його умов. За своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджується як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.»

Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року в справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Схожі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14».

При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідачем у справі факт підписання боргової розписки не оспорюється, наявні в матеріалах справи оригінали розписок під сумнів не ставиться. Відповідач у справі факт наявності у позивача оригіналу відповідної розписки не спростував.

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року за № 760/22898/20 зроблено висновок: «За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому, у справах про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що розписка, якою відповідач ОСОБА_2 отримала в борг 2000 доларів США, та зобов`язувалась повернути до 11.08.2021 (з 01.08.2021 до 01.06.2021), з проханням продовжити до 11.08.2021, підтверджує факт виникнення у ОСОБА_2 зобов`язання зі сплати коштів у розмірі 2 000, 00 доларів США 01.06.2021 (згідно розписки від 15.11.2021).

Водночас відповідач ОСОБА_2 не зверталась до суду із позовом про визнання боргової розписки недійсною та її не оспорювала. Сторони належним чином узгодили строк повернення боргу та відповідний розмір 2 000, 00 доларів США.

Враховуючи, що відповідач у встановлений розпискою термін грошові кошти позивачу не повернула, відтак, суд вважає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 2 000, 00 доларів США.

Позивачем у справі, що є предметом розгляду, доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог в частині наявності підстав для стягнення заборгованості і його розміру.

При цьому, відповідач доводів позивача про вказану суму заборгованості не спростувала, контррозрахунку не зробила, доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості та/або її повного чи часткового погашення в ході судового розгляду справи не надала.

При цьому, при винесенні рішення, суд бере до уваги, що зобов`язання між сторонами були визначені в доларах США.

Про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Водночас, судом враховується, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) викладено правову позицію про те, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника (суми боргу в іноземній валюті з визначенням еквівалента суми боргу в національній валюті), внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово.

Разом з тим, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вбачається, що сума грошових коштів, за борговою розпискою, відповідачем не повернута, а відтак позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, нарахованих на суму неповернутої заборгованості.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він здійснений арифметично вірно і не спростований відповідачем.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 180,16 доларів США підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою (договором позики) - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за борговою розпискою в розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США та 3 % річних у розмірі 180 (сто вісімдесят) доларів США 16 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням -http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Я.М. Третяк