Справа № 636/6612/25
Провадження 2/636/3227/25
УХВАЛА

Іменем України

24.09.2025 м. Чугуїв

Суддя Чугуївського міського суду Харківської області Грошова Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Нотаріус Вовчанської державної нотаріальної контори Ворона Галина Володимирівна, про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини за законом недійсною та встановлення права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

До Чугуївського міського суду Харківської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Нотаріус Вовчанської державної нотаріальної контори Ворона Галина Володимирівна, в якому позивач визнати відмову від прийняття спадщини ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) недійсною; визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Грошовій Н.М.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява подається з додержанням вимог, викладених у стаття 175 і 177 цього кодексу.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами ч.1 ст.185 ЦПК України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху для забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя вважає, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Вищенаведена позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме:

- п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

- п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається в обґрунтування позовних вимог, зокрема, доказів відсутності реєстрації права власності за ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно (витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно), відомостей чи видано свідоцтво про право на спадщину або клопотання про витребування данної інформації у разі неможливості самостійно надати докази.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до положень частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить звільнити його від сплати судового збору як учасника бойових дій, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування вказаних норм матеріального права, що відображено у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 805/3982/17, яку суд враховує в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Крім цього, вказаний підхід щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону викладено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, ухвалі Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 9901/70/20 та ін.

Суд зауважує, що серед переліку пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначеного статтею 12 Закону № 3551-XII, немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.

Як вбачається з матеріалів позову, спірні відносини не пов`язані з порушенням прав позивача на соціальний захист саме як учасника бойових дій. Визнання заяви про відмову від прийняття спадщини за законом недійсною та встановлення права власності на спадкове майно безпосередньо не пов`язано з наявністю у позивача вказаного статусу. А тому, судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Відповідний висновок сформований в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі 545/1149/17, яка вирішила виключну правову проблему в неоднозначності застосування судами пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17, тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що підстави для відступу від неї відсутні.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 11.09.2024 по справі № 567/79/23 (провадження № 14-93цс24) зазначила що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.

Тобто законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання, яка полягає в тому, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору в справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, тому відсутні правові підстави для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки позов про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини за законом недійсною та встановлення права власності на спадкове майно не пов`язаний з порушенням прав ОСОБА_1 як учасника бойових дій.

Отже, у порушення частини четвертої статті 177 ЦПК України, позивачем не надано до суду документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

Зміст прохальної частини позову свідчить про те, що позивачем заявлено дві позовні вимоги, одна з яких майнового характеру - про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зроблено правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання остання. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у справах №487/7152/21 від 19.06.2023, №369/11817/15-ц від 12.06.2018, 638/14101/15-ц, 359/10041/17, 753/19473/19, 752/22981/20.

Як встановлено в ч. 3 ст. 6 Законом України «Про судовий збір» № 3674-УІ від 08.07.2011 року, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

При цьому, оскільки позивачем не визначено ціну позову з урахуванням норми п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України з наданням відповідних доказів дійсної вартості 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , суд позбавлений можливості зазначити конкретний розмір судового збору з позовної вимоги майнового характеру, який підлягає до сплати.

Слід зазначити, що дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України такий обов`язок покладається на позивача.

Ціна позову має важливе значення, насамперед, для правильного визначення розміру судового збору, який повинен сплатити позивач при зверненні до суду.

Відповідно до ч. 1, ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Натомість позивачем не визначено ринкової вартості майна, яке є предметом позову, відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», зокрема, не подано звіт про оцінку майна.

Крім того, позивачем не сплачено судовий збір з вимог немайнового характеру щодо визнання заяви про відмову від прийняття спадщини за законом недійсною.

За таких обставин, суд вважає заяву такою, що не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України та пропонує заявнику:

- зазначити ціну позову з урахуванням норми п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України з наданням відповідних доказів дійсної вартості 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ;

- сплатити судовий збір за заявлені ним позовні вимоги майнового та немайнового характеру та надати до суду документ про сплату судового збору на реквізити суду до якого подано позов у встановлених порядку і розмірі;

- зазначити докази, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищезазначені обставини, суддя позбавлений можливості вирішити питання відкриття провадження у справі, а тому заяву слід залишити без руху та надати заявнику строк на усунення недоліків.

Керуючись статями 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Нотаріус Вовчанської державної нотаріальної контори Ворона Галина Володимирівна, про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини за законом недійсною та встановлення права власності на спадкове майно - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання ухвали.

Запропонувати позивачу, відповідно до вказівок судді, у наданий строк усунути зазначені в мотивувальній частині ухвали недоліки, інакше позовна заява буде вважатися неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали направити позивачу.

Суддя: Н.М. Грошова