ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2025 року м. Кропивницький

справа № 405/2082/25

провадження № 22-ц/4809/1230/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького (суддя Шевченко І.М.) від 29.05.2025,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

14.04.2025 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вимоги обґрунтовані тим, що сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачкою і перебуває на її повному утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу дитині не надає.

У зв`язку з цим позивачка просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з відповідача судові витрати.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 29.05.2025позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.04.2025до його повноліття. Стягнуто з відповідача судовий збір.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач, як батько відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційних скарг

Відповідач подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір аліментів до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу).

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам про наявність у нього тяжкого захворювання, що потребує вартісного лікування, інвалідності ІІІ групи, що позбавляє його можливості працевлаштуватися. Крім того зазначив, що він проживає разом з матір`ю пенсійного віку, з пенсії матері сплачує аліменти на утримання старшого сина від іншого шлюбу.

Відзив на апеляційну скаргу

Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, яку просила залишити без задоволення як необґрунтовану.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у справах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн х 30 = 90840 грн).

Зазначена справа не належить до виключень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, тому вимоги апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення.

Неоспорювані обставини справи, як встановив суд першої:

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим повторно Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 21.03.2018 (а. с. 5).

Дитина проживає з позивачкою у справі, відповідач проживає окремо.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВР УРСР № 789-ХІІ від 27.02.1991 (набула чинності для України 27.09.1991) держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначається Сімейним кодексом України, що передбачено ч. 1 ст. 1 СК України.

Правила, за якими визначається походження дитини, встановлені у главі 12 Розділу ІІІ СК України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (ч. 2 ст. 182 СК України).

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, встановлені місцевим судом обставини справи, а також висновок суду про те, що відповідач зобов`язаний приймати учать в утримані їх з позивачкою спільної малолітньої дитини до досягнення повноліття шляхом щомісячної сплати аліментів у частці від його заробітку (доходу) апелянт не оскаржує.

Проте він оскаржує рішення місцевого суду в частині розміру присуджених аліментів, стверджуючи, що той є необґрунтованим через неврахування судом стану здоров`я та інвалідності батька дитини (платника аліментів), наявності у нього обов`язку сплачувати аліменти за рішенням суду на утриманні старшої дитини від попереднього його шлюбу.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з аргументами відповідача з огляду на таке.

У питанні визначення розміру аліментів ключовими є норми ст.ст. 182 та 183 СК України.

Положення ст. 183 СК України безпосередньо регулюють питання визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому суд має врахувати ті обставини, які передбачені ч. 1 ст. 182 СК України та критерії необхідності й достатності, передбаченими ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідач не оспорює пропорційності визначеного рішенням суду розміру аліментів потребам дитини малолітнього сина ОСОБА_4 , але вважає, що суд не врахував становища платника аліментів.

Стосовно впливу стану здоров`я та матеріального становища відповідача на його спроможність сплачувати позивачці аліменти на утримання їх спільної дитини, то з матеріалів справи вбачається, що з 07.11.2023 відповідач є особою інвалідністю ІІІ групи, яка зумовлена загальним захворюванням, йому протипоказані значні фізичні статико-динамічні навантаження та робота, пов`язана з тривалою ходою (а. с. 26 - 30).

Відомості про втрату відповідачем професійної працездатності відсутні.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що через захворювання або інвалідність він втратив роботу або не може працевлаштуватися, а тому відсутність у нього постійного доходу, стверджуване його перебування на утримані своєї матері-пенсіонерки не може бути врахована судом при визначенні розміру аліментів на дитину.

Твердження відповідача про його потребу у вартісному оперативному лікуванні не підтверджено допустимими доказами висновками та рекомендаціями профільних лікарів.

Щодо наявності у відповідача іншої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого він згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.04.2016 у справі № 405/2787/16-ц зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини у розмірі 600 грн щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31.03.2016 до 30.09.2025 (номер рішення у ЄДРСР: 57412096).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що без доведення погіршення майнового становища платника аліментів та неможливості виконання ним одночасно усіх аліментних обов`язків, ця обставина не є безумовною підставою для визначення розміру аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі меншому ніж той, який визначений оскаржуваним рішенням суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з обов`язку відповідача матеріально утримувати свою неповнолітню дитину та, з урахуванням положень ст. 182 СК України, визначив розмір аліментів у відповідній частці від заробітку (доходу) відповідача.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо стану здоров`я відповідача, наявності у нього інвалідності, не працевлаштованість, проживання з матір`ю пенсійного віку та перебування на її утриманні не спростовують обов`язку відповідача утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_4 в обсязі, необхідному і достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також не доводять того, що присуджений оскаржуваним рішенням місцевого суду розмір аліментів на дитину становить невиправданий надмірний індивідуальний тягар для відповідача.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Порушення норм матеріального і процесуального права, апеляційним судом не встановлено, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 29.05.2025 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.09.2025.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді С. М. Єгорова

С.І. Мурашко