Справа № 526/2432/24
Провадження № 6/526/26/2025

У Х В А Л А

іменем України

29 вересня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Киричка С.А.,

за участю секретаря Широколави О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Гадяч подання приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

в с т а н о в и в:

На розгляді в Гадяцькому районному суді Полтавської області перебуває подання приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак відповідно до частини другої статті 443 ЦПК України, його неявка не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

В судове засідання представник позивача АТ «Акцент-БАНК» не з`явився.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, заяви чи клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату до суду не надходили.

Дослідивши матеріали подання, цивільної справи №526/2432/24 та надані докази, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 30.01.2025 в задоволено позовну заяву акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 107638,89 грн.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича перебуває виконавче провадження ВП №78697764 з примусового виконання виконавчого листа №526/2432/24 виданого 04.07.2025 Гадяцьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.01.2019 року у сумі 107638,89 грн.

Боржником за даним виконавчим документом визначено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» , 24.07.2025 виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78697764 .

В ході примусового виконання приватним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Водночас, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб встановлено, що боржниця з 05 травня 2012 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) .

На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що боржниці ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 0,1502 га, кадастровий номер :01:001:0308. Зазначену земельну ділянку боржником було набуто на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Ямпольським С. М. 14.09.2020 за реєстровим № 804 .

Право власності на зазначений об`єкт нерухомості у ОСОБА_1 під час її перебування у шлюбі.

Вищевикладене свідчить про те, що земельна ділянка, кадастровий номер: :01:001:0308 була набута у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя.

Станом на 08.09.2025 заборгованість за виконавчим провадженням №78697764 року з урахуванням основної винагороди приватного виконавця становить не погашена.

В ході перевірки майнового стану встановлено відсутність у боржника грошових коштів, інших джерел доходу та рухомого майна, а також іншого нерухомого майна.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 85, 87 постанови від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20) сформулювала правовий висновок, згідно з яким якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики Європейського суду з прав людини це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

У постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 643/16464/17 (провадження № 61-4405) Верховний Суд, виходячи із обставин справи, вважав за можливе за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, визначивши ідеальну частку боржника у спільній сумісній власності.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231/16-ц (ЄДРСРУ № 87393444) зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

З урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна;у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства. При розгляді подання державного виконавця в порядку ст.443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду. Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу.

Встановивши, що на момент звернення заявника до суду із поданням про визначення частки майна боржника, земельна ділянка, кадастровий номер: :01:001:0308, площа (га): 0.1502, була набута у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, суд дійшов висновку про необхідність задоволення подання шляхом виділення в натурі 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :01:001:0308, площа (га): 0.1502 у праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258-260, 353, 354, 443 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

подання приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - задовольнити.

Визначити частку боржниці ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у нерухомому майні - земельна ділянка, площею 0,1502 га, кадастровий номер :01:001:0308 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204) у розмірі 1/2 частини.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С. А. Киричок