Справа № 953/5050/25
Провадження № 2/953/2425/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої Глос М. Л.,

за участю секретаря Сороченко М. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків про стягнення недоотриманої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь: недоотриманої заробітної плати за період з 05.04.2023 року до 30.04.2025 року у розмірі 48 542, 58 грн. і компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати на суму 5 459,41 грн., а всього заборгованості у розмірі 54 001, 99 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на такі обставини. Київський районний суд м. Харкова рішенням від 31.10.2023 року, що набрало законної сили, визнав протиправними, скасував накази Харківського Квартирно-експлуатаційного управління (далі також Харківський КЕУ) про зміну істотних умов праці № 54 від 04.04.2023 року та № 62від 17.04.2023, якими начальнику пересувної електровимірювальної виробничої лабораторії Збройних Сил України ОСОБА_1 було змінено 13 тарифний розряд 1 групи оплати праці на 11 тарифний розряд 4 групи, що призвело до зменшення посадового окладу, і поновив попередні умови праці з 13 тарифним розрядом 1 групою оплати праці.

На виконання цього рішення начальник КЕВ міста Харків наказом № 51 від 21.04.2025 року скасував накази, що були предметом судового оскарження, виплатив позивачу відшкодування процесуальних витрат і наказом № 72 від 16.05.2025 року відновив ОСОБА_1 попередні умови праці з оплатою за 13 тарифним розрядом 1 групою оплати праці.

Разом із тим, у період з 05.04.2023 року до 30.04.2025 року відповідач виплачував ОСОБА_1 заробітну плату за 11 тарифним розрядом 4 групи оплати праці, у зв`язку з чим виникла заборгованість з відповідної виплати на суму 48 542 грн. 58 коп. Через порушення КЕВ міста Харків строків виплати заробітної плати у належному розмірі роботодавець також зобов`язаний сплатити позивачу компенсацію на суму 5 459 грн, що обчислена з урахуванням приросту індексу споживчих цін у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року.

Київський районний суд м. Харкова ухвалою судді від 21.07.2025 року відкрив у даній спрощене позовне провадження.

04.08.2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача Шевченко А. В. подав відзив на позовну заяву, в якому наводить доводи щодо необґрунтованості позову і просить залишити його без задоволення. Аргументуючи свою позицію, зазначає, що КЕВ міста Харків змінив ОСОБА_1 13 тарифний розряд 1 групи оплати праці на 11 тарифний розряд 4 групи не з власної ініціативи, а на виконання рекомендацій аудиторського звіту № 535/31/4 від 17.02.2022 року за підсумками перевірки, проведеної аудиторською групою Північно-східного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України. Вимоги аудиторської групи органу фінансового контролю привести штатний розпис у відповідність до рекомендацій наведеного вище висновку були обов`язковими для Харківського КЕУ згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». На виконання цих вимог посаду «начальник лабораторії» з 13 тарифним розрядом 1 групи оплати праці було скорочено та з 01.04.2023 року створено нову посаду «начальник лабораторії» з 11 тарифним розрядом 4 групи оплати праці. За таких обставин у Харківському КЕУ відбулася зміна організації виробництва, що зумовила істотну зміну умов праці на визначених законом підставах. Крім цього, КЕВ м. Харків як державна установа фінансується з державного бюджету і є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках узятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. З огляду на зазначене відповідач не має об`єктивної можливості сплатити ОСОБА_1 недоотриману заробітну плату, оскільки вона нарахована за межами поточного бюджетного періоду.

08.08.2025 року через систему «Електронний суд» позивач подав відповідь на відзив, в якій стверджує про необґрунтованість доводів відповідача. Зокрема, ОСОБА_1 акцентує увагу, що протиправність зниження йому розміру заробітної плати шляхом зміни тарифного розряду всупереч вимогам спеціального законодавства констатовано судовим рішенням, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, як зазначає позивач, належна йому до виплати і не виплачена сума заробітної плати за попередній період підлягає стягненню з КЕВ міста Харків на його користь без обмеження строками.

Представник відповідача, якого належним чином було сповіщено про дату, час і місце розгляду справи через систему «Електронний суд», у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, що з огляду на положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Позивач у судовому засіданні підтримав свої вимоги і просив задовольнити їх з наведених у позовній заяві доводів і міркувань.

Повно та всебічно встановивши обставини справи на підставі аналізу й оцінки поданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як передбачено ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За підсумками судового розгляду суд установив такі обставини.

ОСОБА_1 обіймає посаду начальника пересувної електровимірювальної лабораторії Збройних Сил України, і до квітня 2023 року мав 13 тарифний розряд 1 групи оплати праці з посадовим окладом у розмірі 6 567,00 грн. на місяць відповідно до Умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 24.01.2006 року № 28 (зі змінами і доповненнями, Додаток 2 до пункту 2).

25.03.2023 року було затверджено новий штатний розпис пересувної електровимірювальної виробничої лабораторії КЕВ м. Харків на 2023 рік

№ 370/2/шр-з/561, згідно з яким з 31.03.2023 року було скорочено посаду начальника лабораторії 1 групи оплати праці з 13 тарифним розрядом і посадовим окладом 6 567 грн., а з 01.04.2023 року створено посаду начальника лабораторії 4 групи з 11 тарифним розрядом і посадовим окладом 5 699 грн.

Наказом № 54 від 04.04.2023 року начальник КЕВ м. Харків установив позивачу з 01.04.2023 року посадовий оклад у розмірі 5 699,00 грн. на місяць, що відповідає 11 тарифному розряду 4 групи оплати праці працівнику Збройних Сил України, на підставі штатного розпису КЕВ м. Харків №370/2/шр-з/561 від 25.03.2023 року. Наказом начальника КЕВ № 62 від 17.04.2023 року у зазначеному вище наказі було замінено дату застосування нового посадового окладу з «01.04.2023 року» на «05.04.2023 року».

01.06.2023 було змінено назву відповідача з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (КЕВ м. Харків) на Харківське квартирно-експлуатаційне управління (Харківське КЕУ) на підставі наказу начальника КЕВ м. Харків № 81 від 07.04.2023.

Наказом начальника КЕВ міста Харків № 1 від 31.01.2025 року Харківське квартиро-експлуатаційне управління (Харківське КЕУ) переформоване у Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків.

Київський районний суд м. Харкова рішенням від 31.10.2023 року у справі № 953/4751/23 частково задовольнив позов ОСОБА_1 до Харківського КЕУ: скасував накази № 54 від 04.04.2023 року та № 62 від 17.04.2023 року про зміну істотних умов праці і зобов`язав відповідача поновити позивачу попередні умови праці з 13 тарифним розрядом 1 групи оплати праці.

Харківський апеляційний суд постановою від 14.03.2024 року скасував рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2023 року й ухвалив нове рішення про відмову в позові.

Верховний Суд постановою від 05.03.2025 року у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду скасував постанову суду апеляційної інстанції у частині вирішення позову про скасування наказів та зобов`язання відповідача вчинити дії і залишив у цій частині в силі рішення Київського районного суду

м. Харкова від 31 жовтня 2023 року.

На виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2023 року, яке набрало законної сили, після звернення позивача з відповідною заявою начальник КЕВ м. Харків 16.05.2025 року видав наказ № 72 про відновлення для ОСОБА_1 умов оплати праці відповідно до 13 тарифного розряду 1 групи з посадовим окладом 7 253 грн. на місяць (а. с. .7, 8).

Крім цього, у наведеній вище заяві від 14.04.2025 року, адресованій начальнику КЕВ міста Харків, позивач порушував питання про проведення розрахунку і виплату йому недоотриманої заробітної плати за період з 05.04.2023 року до дня відновлення попередніх умов праці (а. с. 8).

Проте у зазначеній частині відповідач не задовольнив заяву ОСОБА_1 і, незважаючи на поновлення позивачу попередніх умов праці з 05.04.2023 року, не виплатив йому недоотриману заробітну плату за попередній період з 05.04.2023 року до 30.04.2025 року, що зумовило необхідність повторного звернення ОСОБА_1 до суду за захистом порушеного права.

Факт нездійснення відповідної виплати за попередній період і розмір недоотриманої позивачем заробітної плати підтверджуються дослідженими у судовому засіданні документами:

- довідкою КЕВ м. Харкова № 290/32 від 20.05.2025 року, згідно з якою різниця між фактично нарахованою ОСОБА_1 заробітною платою за умови встановлення 11 і 13 тарифних розрядів починаючи з 05.04.2023 року станом на 01.05.2025 року становить 60 301 грн. 34 коп., а індексація за її несвоєчасну виплату 5 459 грн. 41 коп. (а. с. 6);

- розрахунком різниці заробітної плати у разі встановлення 11 і 13 тарифних розрядів, за яким: зазначена вище різниця між загальними сумами нарахованих виплат складає 60 301 грн. 34 коп.; з вирахуванням утримання у розмірі 11 758 грн. 76 коп. (10 854 грн. 24 коп. (податок з доходів фізичних осіб, 18%) + 904 грн. 52 коп. (військовий збір, 1,5 %) 48 542 грн. 58 коп.; індексація за несвоєчасну виплату заробітної плати 5 459 грн. 41 коп.; остаточна сума до перерахування 54 001 грн. 99 коп. (а. с. 4, 5).

Отже, унаслідок протиправної зміни ОСОБА_1 тарифного розряду оплати праці з 13 1 групи на 11 4 групи він за період з 05.04.2023 року до 30.04.2025 року недоотримав заробітну плату, розмір якої з урахуванням компенсації за порушщення строків її виплати становить 54 001 грн. 99 коп.

Даючи зазначеним обставинам юридичну оцінку, суд керується такими нормами матеріального права.

Право на своєчасне одержання винагороди за роботу у розмірі, не нижчому за визначений законом, є складовою конституційного права людини на працю, гарантованого статтею 43 Основного Закону. Зазначеному праву кореспондують визначені у ст. ст. 21, 115 КЗпП обов`язки роботодавця регулярно в установлені строки виплачувати працівникам заробітну плату, а в разі її невиплати провести повний перерахунок

Як унормовано у ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу споживчих цін.

Однією з конституційних засад судочинства, що визначена у п. 9 ч. 2 ст. 129 Основного Закону, є обов`язковість судових рішень. У цивільному процесі зміст цього принципу розкрито у ст. 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, і підлягають виконанню на всій території України.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2023 року, що набрало законної сили, констатовано протиправність наказів КЕВ міста Харків № 54 від 04.04.2023 року та № 62 від 17.04.2023 року, якими ОСОБА_1 було змінено тарифний розряд оплати праці з 13 1 групи на 11 4 групи і відповідно зменшено розмір посадового окладу, з моменту прийняття кожного з цих наказів, скасовано їх і зобов`язано відповідача відновити ОСОБА_1 попередні умови праці з 13 тарифним розрядом 1 групи оплати праці.

Юридичним наслідком прийняття судом відповідного рішення і набрання ним законної сили є право ОСОБА_1 на отримання заробітної плати саме за 13 тарифним розрядом 1 групи оплати праці упродовж всього часу виконання ним професійних обов`язків за посадою, у тому числі за період дії наказів про зміну умов праці, скасованих у судовому порядку.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо відсутності вини КЕВ міста Харків у зміні ОСОБА_1 тарифного розряду, оскільки відповідні рішення було прийнято на виконання рекомендацій органу фінансового контролю, викладених в аудиторському звіті № 535/31/4 від 17.02.2022 року, не ґрунтуються на вимогах закону.

Зокрема, протиправність наведених вище наказів відповідача встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. У своїх висновках суд виходив, зокрема, з такого.

КЕВ міста Харків застосував щодо ОСОБА_1 11 тарифний розряд 4 групи оплати праці на підставі Таблиці 7 Порядку віднесення військових частин та їх структурних підрозділів до груп за оплатою праці працівників, затвердженого наказом Міністра оборони України № 28 від 24.01.2006 року (далі Порядок). Водночас Таблицею 7 встановлено групу оплати праці лабораторій, що утримуються за самостійними штатами.

Разом із тим, групу оплати праці квартирно-експлуатаційним відділам, квартирно-експлуатаційним частинам району та їх підрозділам установлено Таблицею 11 порядку, за якою працівникам категорії керівників КЕВ встановлено 1 групу. Відповідно до додатку 2 до наказу Міністра оборони України № 28 від 24.01.2006 року посада начальник лабораторії з 1 групою оплати праці віднесена до 13 тарифного розряду.

Оцінивши подані сторонами і досліджені у судовому засіданні докази, суд у рішенні від 31.10.2023 року у справі № 953/4751/23 виснував, що стосовно начальника пересувної електровимірювальної виробничої лабораторії Харківського КЕУ підлягає застосування Таблиця 11, оскільки лабораторія не утримується за самостійними штатами, а знаходиться у штаті квартирно-експлуатаційного відділу.

Крім цього, суд акцентував увагу, що правовою підставою для зміни ОСОБА_1 тарифного розряду оплати праці став саме штатний розпис КЕВ міста Харків № 370/2/шр-з/561 від 25.03.2023 року. Проте 12.05.2023 року відповідач видав новий штатний розпис № 370/2/шр-з/613, яким штатний розпис № 370/2/шр-з/561 від 25.03.2023 року визнав недійсним.

Попри те, що штатним розписом від 12.05.2023 року посада начальника пересувної електровимірювальної виробничої лабораторії також відносилася до 11 тарифного розряду 4 групи оплати праці, відповідний документ не міг бути підставою для зміни позивачу умов праці, яка відбулася раніше на виконання наказів КЕВ м. Харків № 54 від 04.04.2023 року та № 62 від 17.04.2023 року.

Інших документів, які би свідчили б про скорочення з 30.03.2023 року посади начальника лабораторії 1 групи з 13 тарифним розрядом та створення з 01.04.2023 року посади начальника лабораторії 4 групи з 11 тарифним розрядом, Харківське КЕУ під час розгляду справи не надало.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, констатував, що відповідач не довів існування таких змін в організації виробництва, які б давали законні підстави для зміни ОСОБА_1 тарифного розряду оплати праці.

Установив суд і недотримання відповідачем порядку повідомлення працівника про зміну істотних умов праці, у тому числі її оплати, встановленого як ст. 32 КУпАП, так і ч. 2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що вимагає здійснювати таке повідомлення не пізніше запровадження змін. Зокрема, уповноважені службові особи установи-роботодавця вручили ОСОБА_1 попередження про встановлення йому на підставі штатного розпису КЕВ міста Харків № 370/2/шр-з/561 від 25.03.2023 року нового тарифного розряду оплати праці з нижчим розміром посадового окладу лише 05.04.2023 року, тобто наступного дня після прийняття оспорюваного наказу № 54 від 04.04.2023 року і на п`ятий день після фактичного запровадження відповідних змін. Наведені висновки місцевого суду суд касаційної інстанції також визнав законними й обґрунтованими.

Отже, рішенням, що набрало законної сили, суд визнав протиправними накази КЕВ міста Харків про зміну позивачу тарифного розряду оплати праці з огляду як на відсутність підстав для відповідної зміни, визначених матеріально-правовими нормами спеціального законодавства, так і порушення роботодавцем процедури повідомлення про це працівника, покликаної гарантувати захист прав людини у разі погіршення істотних умов праці навіть в умовах воєнного стану.

Обставини, встановлені судом у цивільній справі № 953/4751/23 за участю цих самих сторін, не підлягають доказуванню у даній справі згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Виходячи з викладеного той факт, що КЕВ міста Харків змінив позивачу тарифний розряд оплати праці, що призвело до зниження розміру посадового окладу, на виконання рекомендацій органу фінансового контролю, не надає діям відповідача правомірності і не звільняє його від обов`язку виплатити працівнику за весь час фактичного виконання своїх професійних функцій за посадою заробітну плату у розмірі, на який він має право згідно з законом і судовим рішенням.

Відповідні дії КЕВ міста Харків зобов`язаний виконати незалежно від вини цього органу чи його службових осіб у протиправній зміні ОСОБА_1 умов праці.

Адже інакше було б знівельовано сам зміст гарантованого ч. 4 ст. 43 Конституції України права позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Суд відхиляє аргумент відповідача, наведений у відзиві, щодо відсутності в нього як у державної установи, що фінансується з державного бюджету, можливості виплатити ОСОБА_1 недоотриману заробітну плату за період з 05.04.2023 року до 30.04.2025 року, оскільки її нараховано за межами поточного бюджетного періоду, з огляду на таке.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (набрала чинності для України 11.09.1997 року) кожній людині гарантовано право мирного володіння своїм майном.

Відповідно до орієнтирів застосування зазначеної Конвенції, сформованих Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ), у даній міжнародно-правовій нормі поняттям «майно» охоплюються не лише матеріальні цінності, якими особа фактично володіє, а і кошти та інші активи, які вона на законних підставах розраховує отримати у майбутньому («правомірні очікування») (зокрема, рішення у справах: «Прессос Компанія Нав`єра» та інші проти Бельгії» (Pressos Compania Naviera S. A. and Others v. Belgium) від 20.11.1995 року, № 17849/91, §§ 29-31; «Дрон проти Франції» (Draon v. France) від 06.10.2005 року, № 1513/03; «Моріс проти Франції» (Maurice v. France) від 06.10.2005 року, 11810/03).

Отже, заробітна плата за період з 05.04.2023 року до 30.04.2025 року, яку ОСОБА_1 недоотримав, проте розраховує отримати у повному обсязі на підставах, визначених законом і судом, як правомірні очікування є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

За усталеною практикою ЄСПЛ державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання своїх зобов`язань перед людиною щодо здійснення на її користь виплат, гарантованих національним законодавством. Відмови компетентних органів у таких виплатах, що мотивувалися недостатністю бюджетного фінансування чи подібними матеріальними або організаційними причинами, Суд послідовно визнає свавільними й оцінює як порушення права людини на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (зокрема, рішення у справах: «Сук проти України» від 10.03,2011 року, заява № 10972/05, § 24; «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia, 35) від 07.05.2002 року, заява № 59498/00, § 35).

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь недоотриманої заробітної плати за період з 05.04.2023 року до 30.04.2025 року та компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати є законними і обґрунтованими.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 3, 12, 13, 7681, 141, 263265 ЦПК України, ст., ст. ст. 21, 115 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків про стягнення недоотриманої заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків на користь ОСОБА_1 : недоотриману заробітну плату за період з 05.04.2023 року до 30.04.2025 року у розмірі 48 542 (сорок вісім тисяч п`ятсот сорок дві) грн 58 коп.; компенсацію втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 5 459 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 41 коп.; а всього на загальну суму 54 001 (п`ятдесят чотири тисячі одна) грн 99 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків, , адреса: 61024, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61.

Суддя М. Л. Глос