Номер провадження: 22-ц/813/4929/25
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року

у цивільній справі за позовом Товаривства з обмеженою відповідальністю «Юніт-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості встановив:

29 липня 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №835944906 від 26 грудня 2020 року в розмірі 64320 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору за подання позову та витрат на правничу допомогу.

Позовна заява обґрунтована тим, що 26 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №835944906 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За умовами цього договору, позикодавець надав позичальниці кредит у розмірі 30000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 64320 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту 30000 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 34320 грн.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року та цього ж дня сторони уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. У подальшому сторони продовжували строк дії зазначеного вище договору факторингу.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого на підставі додаткових угод було продовжено до 30 грудня 2024 року.

05 липня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №05/07/24 за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року позов ТОВ «Юніт-капітал» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2020 року в загальному розмірі 64320 грн, витрати по сплаті судового збору 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 6000 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви відповідачки про перегляд зазначеного вище заочного рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лисевич С.В., просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Юніт-капітал».

За доводами апеляційної скарги у справі відсутні належні та допустимі докази укладення кредитного договору та перерахування позикодавцем на користь позичальниці грошових коштів.

Факт укладення кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а також отримання від останнього кредитних коштів, скаржниця заперечує.

На вказану апеляційну скаргу, ТОВ «Юніт-капітал», в інтересах якого діє адвокат Тараненко А.І., подало додаткові пояснення, які ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року повернуто.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 серпня 2025 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (64320 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам заочне рішення суду відповідає, з огляду на таке.

Cудом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі- позикодавець) та ОСОБА_1 (далі-позичальник) у формі електронного документу уклали договір №835944906 за умовами якого кредитодавець надав позичальниці кредит на суму 30000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобовязалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому догові, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» «Манівео швидка фінансова допомога» (пункт 1.1.).

Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальниці буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис (пункт 4.2).

Цей договір є електронним документом створеним і зображеним в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (пункт 4.12).

Зазначений вище кредитний договір з додатком №1 до цього договору у формі графіку платежів, підписано сторонами, шляхом накладення електронних підписів, зокрема позичальницею за допомогою одноразового ідентифікатора MNV6R34X (а.с.46-48).

Довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» містить інформацію щодо позичальниці

ОСОБА_1 , а саме адресу місця її проживання, номер РНОКПП, дані паспорту, дати та часу подачі заявки про отримання кредиту, інформації про акцепт оферти позичальницею, а саме підписання нею кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора (а.с. 18).

В заявці на отримання грошових коштів в кредит від 26 грудня 2020 року відповідачка, окрім інформації про себе, також зазначила номер картки, а саме: 5168-74ХХ-ХХХХ-0586 (а.с. 19).

З копії платіжного доручення від 26 грудня 2020 року убачається, що за дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», АТ КБ «Приватбанк» було перераховано грошові кошти у розмірі 30000 грн, отримувачем яких є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), кредит рах. № НОМЕР_2 , призначення платежу: «переказ коштів згідно договору №835944906 від 26 грудня 2020 року, ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_2 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer» (а.с. 14).

Згідно листа АТ КБ «Приватбанк», підписаного електронним підписом начальника департаменту Чаплінською М.В. та скріплено печаткою юридичної особи, проведено успішну операцію з такими реквізитами: ID платежу , сума 30000 грн, дата видачі 26 грудня 2020 року, номер картки № НОМЕР_2 (а.с. 12-13).

З виписки з особового рахунку за кредитними договором №835944906 убачається, що станом на 09 липня 2024 року заборгованість відповідачки складає 64320 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 30000 грн, прострочена заборгованість за процентами 34320 грн (а.с. 75).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Юніт-Капітал», суд першої інстанції виходив із того, що через неналежне виконання відповідачкою, взятих не себе зобов`язань, виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 64320 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

З такими висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року N 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, скаржниця посилається на те, що позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів факт підписання сторонами кредитного договору в електронній формі, а також видачу (перерахування) їй грошових коштів.

З такими аргументами відповідачки колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір №835944906 від 26 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі, підписано електронним підписом відповідачки, шляхом використання одноразового ідентифікатора (MNV6R34X), що відповідає наведеним вище вимогам закону, унаслідок чого у сторін виникли права та обов`язки.

Також колегія суддів зауважує, що заява про отримання грошових коштів, кредитний договір, довідка щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» містить особисті дані відповідачки, зокрема її РНОКПП, адресу місця проживання, що відповідає тій інформації, яка зазначена в апеляційній скарзі.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що 26 грудня 2020 року у встановленому кредитним договором порядку, а також у відповідності до Закону "Про електронну комерцію", ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, за умовами якої позикодавець надав відповідачці, шляхом перерахування у безготівковій формі грошові кошти у розмірі 30000 грн на картковий рахунок, зазначений позичальницею у заявці на отримання грошових коштів в кредит, на умовах строковості, зворотності та платності для задоволення власних потреб.

Цього ж дня, тобто 26 грудня 2020 року, вказана сума позики була перерахована відповідачці на платіжну картку 5168-74ХХ-ХХХХ-0586, що підтверджується відомостями, наданими позивачем, зокрема копією платіжного доручення та листом АТ КБ «Приватбанк».

Доказів на підтвердження того, що вказана картка не належить відповідачці, або, що на таку не було зараховано 30000 грн на виконання договору про відкриття кредитної лінії скаржницею не надано.

Наведені вище обставини скаржницею усупереч ст. 12,81 ЦПК України не спростовані, що є її процесуальним обов`язком, при цьому позивачем надані докази, які спростовують наведені вище доводи скаржниці, оскільки слугують підтвердженням існування між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитних правовідносин.

Отже за встановлених судом обставин справи, 26 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою укладено електронний кредитний договір, шляхом підписання його електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового пароля), умови якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» були виконані, у той час як відповідачка у строк, передбачений умовами договору, заборгованість не повернула.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення вказаного вище позову.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду, з якими не погоджується скаржниця.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова