Номер провадження: 22-ц/813/5737/25
Справа № 522/1268/24
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УМ ФАКТОРИНГ» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2025 року, повний текст якого складено 04 квітня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П., у цивільній справі за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УМ ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

25.01.2024 року позивач ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (далі -ТОВ) «УМ Факторинг» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 81 640,00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 19.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір №2835884 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладений в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За вказаним договором відповідач отримала позику у розмірі 10 000,00 грн. строком на 360 днів, шляхом переказу на її банківську картку № НОМЕР_1 з призначенням платежу поповнення картки та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,8% від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка та 1,99% від залишку суми кредиту за кожен день стандартна процентна ставка.

26.07.2023 року ТОВ «Лінеура Україна» передала право грошової вимоги за договором №2835884 від 19.01.2022 року ТОВ «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу №27072023 від 26.07.2023 року. Відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов передане позивачу згідно з витягом з реєстру прав вимоги №1 від 10.10.2023 року.

Посилаючись на те, позичальник умови договору не виконала та станом на 10.10.2023 року у позичальника має місце заборгованість у розмірі 81 640,00 грн, з яких: за тілом кредиту 10000,00 грн; за процентами 71 640,00 грн., позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2025 року позовні вимоги ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» були задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 46 000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. та також судовий збір у розмірі 1 706,12 грн.

В іншій частині позову було відмовлено (а.с.100-107).

В апеляційній скарзі ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині незадоволених вимог та ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.115-118).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 22.09.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перерубуванням суддів Сегеди С.М. та Громіка Р.Д. у відпустках, а також враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 22.09.2025 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.06.2025 року (а.с.132-133), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.134-135).

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція неодноразово надсилалася відповідачу ОСОБА_1 за місцем її реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 .

Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу 30.06.2025 року та 11.08.2025 року повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.137-138, 142-143), що є неналежним сповіщенням учасника справи.

З цих підстав, Одеським апеляційним судом 27.08.2025 року було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про слухання справи в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, що в сенсі ст. 128 ЦПК України є належним повідомлення (а.с.144-145).

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи проценти за користування кредитними коштами у розмірі 36 000,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що заявлені до стягнення проценти у розмірі 71 640,00 грн. є завищеними та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства (а.с.100-107).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого є ТОВ «УМ Факторинг» (а.с.6-7), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2835884, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн. строком на 360 днів.

Згідно з п.п. 1.3, 1.4. Договору строк кредиту 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення) в порядку та на умовах, визначених в п. 4.2 Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту. Відповідно до п.1.5. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.5.1. за стандартною ставкою 11670,46%. Загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою 81 640,00 грн. Знижена процентна ставка 78 058,00 грн. Паспорт споживчого кредиту також зазначає сплату процентів у відповідному розмірі (а.с.10-13).

Разом з тим, 10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII (далі Закон).

Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

За правилами ч. 5 ст. 8 Закону розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.

В апеляційній скарзі ТОВ «УМ Факторинг» зазначає, що ч. 5 ст. 8 Закону набрала чинності лише 22.11.2023 року, тобто після укладання між сторонами кредитного договору.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, зазначений Закон зменшує процентну ставку, що в сенсі ст. 58 Конституції України (про що вказує і сам апелянт) є фактично пом`якшенням відповідальності боржника ОСОБА_1 перед ТОВ «УМ Факторинг» за користування кредитними коштами, оскільки на підставі цього Закону вона має сплачувати ТОВ «УМ Факторинг» не 1,99% за кредитом, а не більше 1%.

Крім того, колегія суддів зазначає, що із вказаним позовом ТОВ «УМ Факторинг» звернулось до суду 25.01.2024 року, тобто після набрання чинності змін до ч. 5 ст. 8 вказаного Закону.

З підстав викладеного, зазначенні доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що нараховані позивачем відсотки за договором №2835884 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.01.2022 року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , є завищеними та такими, що не відповідають законодавству України, а тому стягненню з відповідача підлягають відсотки у розмірі 1% в день, а саме: 36 000,00 грн.

Інше не відповідало б вимогам справедливості.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, апелянт не має права на компенсацію судових витрат.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УМ ФАКТОРИНГ» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева