12.09.2025 Справа № 367/1533/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Гриб І.І., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Мудрик А.І., відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл одноразової грошової допомоги та стягнення грошових коштів,-

встановив:

10.02.2025 року представник позивача - адвокат Мудрик А.І. звернулася із вищезазначеною позовною заявою до Ірпінського міського суду Київської області.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20.02.2025 року справу передано за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області.

11.04.2025 року засобами поштового зв`язку до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана цивільна справа.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є батьком ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби по захисту Батьківщини та відсічі збройної агресії російської федерації та має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі, що визначений відповідно до Постанова №168. Разом з тим, 12.12.2022 року позивач відмовився від відповідної одноразової грошової допомоги згідно заяви, що посвідчена приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Оніщенком РО. та зареєстрована в Реєстрі за № 630. Проте, заявою від 08.01.2025 року, що посвідчена приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Оніщенком P.O. та зареєстрована в Реєстрі за №18, ОСОБА_1 відкликав свою Заяву про відмову від одноразової грошової допомоги. Отже, в даному випадку Позивач відкликав свою заяву про відмову від одноразової грошової допомоги в межах визначеного Постановою №168 строку на реалізацію свого права на отримання одноразової грошової допомоги. В подальшому, позивач звернувся до Відповідача з питанням щодо розподілу суми відповідної одноразової грошової допомоги, що підтверджується Вимогою адвоката. Проте, така вимога не була задоволена Відповідачем, а тому Позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Оскільки Відповідач отримала кошти у розмірі передбаченому наведеною Постановою № 168, при цьому отримавши вимогу адвоката Позивача про повернення грошових коштів на його користь, такі кошти не виплатила, що свідчить про відсутність згоди між Сторонами, одноразова грошова допомога підлягає перерозподілу у судовому порядку, внаслідок чого будуть поновлені права батька військовослужбовця, що загинув, на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі сина. На підставі викладеного, просив перерозподілити одноразову грошову допомогу у сумі 5 000 000,00 гривень, яка була призначена та виплачена ОСОБА_2 між нею та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 5 000 000,00 гривень, як одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_1 у зв?язку із загибеллю його сина військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 15 140,00 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі тридцять тисяч гривень.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засідання пояснили суду, що позивач отримав від відповідача 1,5 млн. грн. Позивач спочатку добровільно відмовився від коштів, однак потім передумав у зв`язку з емоційним станом. 05.05.2025 року засобами електронного зв`язку направили відповідь на відзив, в якому вказали, що будь-які твердження Відповідача щодо поведінки Позивача у минулому не мають правового значення для вирішення спору. Факт відкликання заяви є легітимним та не спростовує права Позивача на одержання частки одноразової грошової допомоги, а твердження Відповідача про "остаточність" первинної заяви про відмову є помилковим. Посилання Відповідача на моральні аспекти, твердження про тиск чи шантаж з боку Позивача є спробою відвернути увагу суду від правової суті спору. Позивач скористався своїм правом на відкликання відмови у межах трирічного строку реалізації права, встановленого Порядком №168.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказали, що позивач це рішення прийняв самостійно та усвідомлено. Позивач виплатила частину грошей, однак в подальшому він почав вимагати від неї гроші.

25.04.2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому вказано, що сторони справді є батьками загиблого ОСОБА_4 та починаючи з 2004 року, коли малолітньому ОСОБА_5 виповнився лише один рік, припинили спільне проживання. З цього моменту син постійно проживав разом із матір`ю, яка повністю взяла на себе обов`язки з його виховання та утримання. З того часу Позивач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не брав жодної участі у вихованні сина та його матеріальному забезпеченні, не цікавився його життям, успіхами, проблемами та потребами. У 2005 році Відповідачка почала проживати з ОСОБА_6 , який від самого початку спільного проживання прийняв ОСОБА_5 як рідного сина та фактично замінив йому батька. ОСОБА_6 брав безпосередню участь у вихованні хлопчика, допомагав йому у навчанні, проводив з ним дозвілля, формував його характер та світогляд. У 2009 році Відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_6 . Таким чином, протягом більшої частини свого життя ОСОБА_5 зростав і виховувався в повноцінній сім`ї, де роль батька виконував ОСОБА_6 , а не Позивач. За весь період, починаючи з 2004 року і до загибелі ОСОБА_5 , що становить приблизно 18 років, Позивач жодного разу не сплачував аліментів на утримання сина, не надавав іншої матеріальної допомоги, не брав участі у покритті витрат на його освіту, лікування, розвиток та інші потреби. Усі фінансові витрати, пов`язані з утриманням та вихованням ОСОБА_5 , несли Відповідачка та її чоловік ОСОБА_6 . У 2021 році ОСОБА_5 , досягнувши призовного віку, прийняв рішення проходити строкову військову службу в Збройних Силах України. В цей відповідальний момент життя ОСОБА_5 Позивач також не виявив жодної зацікавленості чи підтримки. У березні 2022 року ОСОБА_5 підписав контракт на проходження військової служби у ЗСУ для захисту територіальної цілісності та незалежності України. Після трагічної загибелі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання, Позивач, усвідомлюючи свою багаторічну відстороненість від життя сина та відчуваючи моральну провину, добровільно та свідомо відмовився від права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої законодавством України в разі загибелі військовослужбовця. Дану відмову було належним чином оформлено та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Оніщенком Р.О. та зареєстровано в Реєстрі за №630 від 12.12.2022 року. Незважаючи на юридично оформлену відмову Позивача від одноразової грошової допомоги, Відповідачка, керуючись моральними міркуваннями, передала Позивачу частину отриманих коштів у розмірі 1 500 000,00 грн, що становить близько 10% від загальної суми одноразової грошової допомоги. Отже, з огляду на всі вищевикладені обставини, зокрема факт тривалого невиконання Позивачем батьківських обов`язків щодо сина, добровільну нотаріально посвідчену відмову від одноразової грошової допомоги, а також отримання ним від Відповідачки 1,5 млн грн, його позовні вимоги є абсолютно безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать як документально підтвердженій відмові самого Позивача, так і принципам справедливості та добросовісності. 12.05.2025 року через систему «Електронний суд» подали заперечення на відповідь на відзив, в якому вказали про суттєвий часовий розрив між первинною нотаріально посвідченою відмовою Позивача від одноразової грошової допомоги (12.12.2022) та його спробою змінити власне рішення шляхом подання так званої «відкличної заяви» (08.01.2025).

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_7 , який є знайомим з обома сторонами та допомагав відповідачці з оформленням документів. Зазначив, що йому відомо, що відповідач отримала 15 млн. грн. за загиблим сином, який проживав разом з матір`ю та її чоловіком. Позивач не піклувався за сина, не утримував його та не спілкувався. Вказав, що позивач відмовився від виплат, напевно через те, що не заслуговує.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_8 народився син - ОСОБА_4 , в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 сторони записані його батьками (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 16).

З Акту спеціального розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 14.09.2022 року о 13 год. 00 хв. від 20.09.2022 року вбачається, що нещасний випадок (у тому числі поранення) з солдатом ОСОБА_4 стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с. 8-11).

Згідно Акту № 94/22 про нещасний випадок (у тому числі поранення) від 20.09.2022 року нещасний випадок з солдатом ОСОБА_4 , стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с. 12-14).

З постанови № 55 від 21.11.2022 року медично (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» діагноз і постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення (травми, контузії): «Вибухова травма (14.09.2022)», що призвела до смерті. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 15).

Приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Оніщенко Р.О. засвідчено за реєстровим № 18 підпис ОСОБА_1 на заяві про відкликання заяви про відмову від одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 2 Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 , пов`язаною з загибеллю під час бойових дій, його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь його матері ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Оніщенко Р.О. 12.12.2022 року, за реєстровим № 630 (бланк серії НСЕ 997658) (а.с. 17).

21.01.2025 року на адресу ОСОБА_2 адвокат Мудрик А.І. направила вимогу протягом 2 календарних днів, починаючи з дати отримання цієї вимоги, перерахувати грошові кошти у розмірі 3 500 000,00 грн., які були отримані нею, як одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 (а.с. 18-19).

22.01.2025 року ОСОБА_2 направила відповідь на вимогу від 21.01.2025 р., зі змісту якої вбачається, що після отримання відомостей про смерть сина, вона повідомила про це ОСОБА_1 . Відповідно до положень законодавства, вона, як мати ОСОБА_4 звернулась до військової частини для отримання одноразової грошової допомоги, а ОСОБА_1 відмовився від своєї частки на її користь. (а.с. 21-22).

Матеріали справи містять скріншоти повідомлень в месенджері «Viber» між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 73-87), копію платіжної інструкції № @2PL804466 від 18.04.2025 р. (а.с. 94).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції станом на момент смерті ОСОБА_4 ), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (підп.1 п.2 ст.16 вказаного Закону).

Стаття 16-1 вказаного закону передбачає осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Статтею 16-2 вказаного закону встановлено розмір одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частин першої, восьмої та дев`ятої статті 16-3 Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, та осіб, звільнених з військової служби (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що затверджений Постановою КМУ від 25 грудня 2013 р. № 975.

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року встановлено: "У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу".

Оскільки Позивач 12.12.2022 року добровільно та свідомо відмовився від своєї частки одноразової грошової допомоги, нотаріально засвідчивши свою відмову, Відповідачка правомірно отримала повну суму допомоги, передбачену законодавством України.

Надалі, згідно з положеннями абзацу 3 пункту 2 Постанови №168, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги може вирішуватися за взаємною згодою осіб або в судовому порядку лише у разі, якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право.

Верховний Суд у постанові від 10 травня 2024 року у справі № 440/6725/23 вказав, що держава має забезпечити рівні та справедливі соціально-правові гарантії для усіх членів сімей військовослужбовців, що загинули (померли) через виконання ними обов`язків військової служби.

За своєю правовою природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника), а тому виключення із кола осіб, які мають право на отримання допомоги, дитини військовослужбовця з підстав дати її народження не відповідає змісту і меті закону.

Далі, як убачається з п.п. 2, 21 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у редакції, яка діяла на час призначення та виплати одноразової допомоги відповідачам, сім`ям загиблих у період дії військового стану військовослужбовців Державної прикордонної служби виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

Позивач стверджує, що нотаріально засвідчена заява від 08 січня 2025 року відкликає його попередню відмову від одноразової грошової допомоги.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Окремо суд зауважує, що згідно з доктриною venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка є проявом принципу добросовісності, якщо особа добровільно висловила відмову від належного їй майнового права, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом, оскільки це суперечитиме її попередній поведінці.

Слід зазначити, що добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства України, закріплених у пункті 6 статті 3 ЦК України. Дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними, що є імперативною вимогою цивільного законодавства.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово формулював правову позицію, згідно з якою добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 в справі № 390/34/17, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 у справі № 337/474/14-ц).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип доброї совісті не може бути обмежений певною сферою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 в справі № 463/13099/21, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 в справі № 567/3/22).

Суд зазначає, що позивач, підписуючи нотаріально завірену заяву про відмову від одноразової грошової допомоги (12.12.2022 року) усвідомлював та розумів, що втратив право на отримання одноразової грошової допомоги у тому числі від ОСОБА_2 , а його поведінка, який спочатку нотаріально оформлює відмову від одноразової грошової допомоги, а згодом намагається цю відмову відкликати, є явним порушенням принципу добросовісності і несумісна з доктриною заборони суперечливої поведінки.

Проводячи аналогію з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Суд не приймає до уваги аргументи Позивача щодо трирічного строку реалізації права на одноразову грошову допомогу, передбаченого Постановою КМУ №168, оскільки вони є помилковими. Цей строк стосується первинного звернення особи за призначенням одноразової грошової допомоги, а не можливості безпідставно змінювати своє волевиявлення після того, як виплата вже відбулася. Намагання Позивача представити свою поведінку як правомірну реалізацію права на судовий захист також є маніпулятивним.

Крім того, необхідно врахувати, що рішення компетентного державного органу про виплату одноразової грошової допомоги Відповідачки в повному обсязі було прийнято з урахуванням усіх обставин справи. Спроба Позивача через цивільний позов фактично переглянути рішення органу державної влади, не використовуючи належні процедури адміністративного оскарження, є неприйнятною з точки зору принципу поділу влади. На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позовної заяви.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 22.09.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 08.08.2007 року, адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 )

Головуючий: М.Б.Баличева