Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4059/21 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 47 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/4059/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Житомирській області, треті особи: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 1 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Зосименка О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому зазначив, що слідчими Житомирського ВП ГУНП України в Житомирській області під процесуальним керівництвом прокурорів Житомирської обласної прокуратури здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0000391 від 24 вересня 2020 року.

Вказує, що у цьому кримінальному провадженні слідчими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинено грубі порушення вимог кримінального процесуального законодавства, внаслідок чого були порушені його права на повагу честі та гідності, особистої недоторканності.

Так, 15 грудня 2020 року, протягом проміжку часу з 11 год. 20 хв. до 11 год. 50 хв., до приміщення недільної школи Житомирської громади Православної церкви України що розташована за адресою: м. Житомир, вул. Київська,№16, на службовому транспорті прибули працівники поліції, серед яких були й слідчі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також працівники спеціального підрозділу КОРД, які із погрозою застосування зброї та із застосуванням фізичної сили, без відповідного дозволу суду, вчинили відібрання у нього біологічних зразків.

Під час вчинення цих протиправних дій слідчим було зазначено, що відібрання біологічних зразків відбувається на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 7 жовтня 2020 року.

Однак, вказана ухвала втратила свою чинність 7 листопада 2020 року, що підтверджується ухвалою цього ж суду про роз`яснення даного рішення від 27 листопада 2020 року.

Наголошує на тому, що ухвалу про роз`яснення рішення ГУНП в Житомирській області отримано 14 грудня 2020 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошти.

Крім того, строк виконання ухвали про примусове відібрання біологічних зразків не може бути більшим ніж два місяці. В даному випадку двомісячний строк дії вказаної ухвали закінчився 7 грудня 2020 року, тобто за сім днів до незаконного відібрання зразків.

ОСОБА_1 вказує, що повідомив працівників поліції про ці обставини під час відібрання у нього біологічних зразків.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального законодавства та протиправне втручання у право особистої недоторканності стали підставою для подальшого відводу слідчих у даному кримінальному провадженні.

Ухвалами слідчих суддів Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2021 року та 17 рудня 2020 року, якими задоволено клопотання про відвід слідчих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , були встановлені факти порушення працівниками ГУНП в Житомирській області порядку втручання у права на повагу його честі, гідності та особистої недоторканності, чим спричинено моральну шкоду

Позивач вказує, що він є успішним бізнесменом, відомим меценатом та благодійником, активно допомагає місту Житомиру, у 2010 році заснував Благодійний фонд Духовна освіта, профінансував будівництво приміщення недільної школи при Свято-Михайлівському кафедральному соборі УПЦ (ПЦУ), надавав допомогу при будівництві дитячого християнського табору, заснував спортивний клуб Сокіл-Житомир . З початком пандемії пожертвував КП Лікарня №1 м. Житомира 1200000 грн. для купівлі апарату ШВЛ, оплатив придбання 1100 півмасок фільтрувальних для особового складу однієї із військових частин НГУ.

Незаконне відібрання у нього біологічних зразків відбулося саме біля приміщення недільної школи Житомирської громади, у присутності великої кількості мешканців громади та учнів недільної школи, які брали участь у церковній службі та змушені були бути свідками неправомірних дій працівників поліції.

Наголошує на тому, що для нього недільна школа не просто заклад освіти при церкві, це особлива цінність, яка має надзвичайне значення для України, й вчинення стосовно нього таких протиправних дій у присутності значної кількості людей призвело до приниження його честі та гідності й спричинило значну моральну шкоду, що підтверджується висновком спеціаліста-психолога.

Враховуючи зазначені обставини, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку через Державну казначейську службу України 27000000 грн. та відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 1 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 230000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування

В апеляційній скарзі ГУНП в Житомирській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що хоча й відібрання у позивача біологічних зразків ( взяття мазка з ротової порожнини позивача) становить втручання у права, ґарантовані статтею 8 Конвенції, проте воно не спричинило тілесних ушкоджень або будь-якого фізичного чи морального страждання ОСОБА_1 . Таке відібрання біологічних зразків було зумовлене необхідністю розслідування злочину, отже є пропорційним меті, для досягнення якої вчинялося, що саме по собі нівелює твердження позивача про заподіяння йому моральної шкоди.

Відібрання біологічних зразків також мало на меті попередження злочинів та захисту прав і свобод інших осіб.

Вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди суд залишив поза увагою орієнтовний розмір грошової компенсації, зазначений у висновку судової психологічної експертизи від 29 квітня 2024 року, який становить 18 мінімальних заробітних плат.

Таким чином, враховуючи встановлений законодавством України розмір мінімальної заробітної плати станом на січень 2025 року, загальний розмір моральної шкоди, який необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 , становить 144000 грн.

Саме таку суму й повинен був стягнути суд при вирішенні даного спору, що відповідатиме засадам розумності й справедливості та є достатнім для розумного задоволення потреб позивача та не призведе до його збагачення.

Наголошує на тому, що спеціальним законодавством, яким врегульовано питання індексації доходів громадян, не передбачена можливість індексації розміру моральної шкоди. Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції безпідставно врахував рівень інфляції.

Вважає, що покази свідків є неналежними доказами при вирішенні даного спору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Ореховський М.Л., зазначив, що факт незаконних дій та грубого порушення фундаментальних прав ОСОБА_1 є доведеним та беззаперечним. Вважає хибним твердження в апеляційній скарзі про те, що відібрання букального епітелію є втручанням занадто малої важливості, адже важливим є не сама процедура, а спосіб її проведення із примусом, погрозами та всупереч встановленому законом порядку щодо особи, яка має статус невинуватої.

Глибина та інтенсивність завданої моральної шкоди підтверджена сукупністю належних доказів.

Визначений судом розмір відшкодування є справедливим, розумним та узгоджується з практикою Верховного Суду.

Суд першої інстанції врахував репутаційні втрати, адже позивач є відомим у місті меценатом. Судом також враховано грубий характер порушення, яке вчинено спецпідрозділом поліції з погрозою застосування зброї. Глибина моральних страждань позивача підтверджена судовою експертизою. Неправомірні дії відбувалися публічно, у знаковому для позивача місці.

В судовому засіданні представник ГУНП в Житомирській області підтримав апеляційну скаргу.

Позивач та його представник не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Житомирській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000391 від 24 вересня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 358 КК України.

В межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 7 жовтня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області про примусове відібрання біологічних зразків та надано дозвіл на примусове відібрання біологічних зразків зразків букального епітелію у ОСОБА_1 для проведення судових експертиз.

Оскільки у вказаній ухвалі не зазначено строк її дії, ухвалою слідчого судді від 27 листопада 2020 року роз`яснено, що ухвала від 7 жовтня 2020 року про надання дозволу на примусове відібрання у позивача біологічних зразків діє протягом одного місяця з дня її постановлення. 1 грудня 2020 року ухвала про роз`яснення судового рішення була направлена СУ ГУНП в Житомирській області.

Судом першої інстанції також встановлено, що 15 грудня 2020 року, в проміжок часу з 11 год. 20 хв. до 11 год. 50 хв., у приміщенні недільної школи Житомирської громади Православної церкви України що розташована за адресою: м. Житомир, вул. Київська,№16, слідчі СУ ГУНП в Житомирській області Гриценко Д.В. та ОСОБА_3 , разом із працівниками поліції та спеціального підрозділу КОРД здійснили відібрання у ОСОБА_1 біологічних зразків - букального епітелію , для проведення експертиз.

В судовому засіданні також встановлено, що відібрання вказаних біологічних зразків відбувалося із погрозою застосування зброї та із застосуванням фізичної сили стосовно ОСОБА_1 , без відповідного дозволу слідчого судді.

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що відібрання біологічних зразків у позивача відбулося після церковної служби, у дворі, поблизу вікон недільної школи, у присутності учнів недільної школи, викладачів та інших людей.

Відповідно до висновку за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи від 29 квітня 2024 року №8174/23-61, ситуація, яка пов`язана із відібранням 15 грудня 2020 року у ОСОБА_1 біологічних зразків, була психотравмувальною для нього. Експертами констатовано значну ступінь глибини та інтенсивності психотравмуючого впливу цієї ситуації на особистість позивача.

Також зазначено, що орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання ( моральну шкоду) становить 18 мінімальних заробітних плат, що установлені на момент розгляду справи судом.

Постановою прокурора відділу нагляду за дотриманням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Житомирської обласної прокуратури від 21 грудня 2021 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню 230000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

З даного приводу слід зазначити наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної ( немайнової шкоди) ( пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Загальні підстави для відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Частинами шостою та сьомою статті 1176 ЦК України також передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 вказаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2022 року у справі №372/1652/18 зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості.

Зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить до висновку про те, що розмір завданої позивачеві моральної шкоди слід визначити в сумі 150000 грн., оскільки такий розмір не більший ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до вищезазначених вимог законодавства та не призводить до його збагачення.

Отже, рішення суду слід змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , з 230000 грн. до 150000 грн.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 міститься правовий висновок про те, що «відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

У даній справі суд першої інстанції зазначив у резолютивній частині рішення про стягнення коштів шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку, що є зайвим. Проте, вказана обставина не призвела до невірного вирішення спору й не є підставою для скасування рішення, адже такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача .

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 1 травня 2025 року змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Держави Україна на користь ОСОБА_1 , з 230000 грн. до 150000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 24 вересня 2025 року