ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6498/25 Справа № 932/3721/24 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що 16.08.2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої пошкоджено її автомобіль. ДТП спричинена внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм іншого автомобіля, цивільна відповідальність якого застрахована у ТДВ СК «Оберіг».

Згідно висновку експерта, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить: з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 146 913,78 грн. Оскільки ТОВ СК «Оберіг» сплатило позивачу лише 102 201,01 грн. та враховуючи франшизу в сумі 2 500 грн., вважала що із відповідача підлягає достягненню сума у розмірі 42 212,77 грн. При цьому зазначала, що звіт оцінювача, на підставі якого відповідачем було виплачено позивачу страхове відшкодування, не може бути належним доказом розрахунку матеріальної шкоди, оскільки спеціаліст безпосередньо не оглядав пошкоджений автомобіль.

У зв`язку із наведеним ОСОБА_1 просила стягнути з ТДВ «СК «Оберіг» на її користь страхове відшкодування у розмірі 42 212,77 грн. , витрати на проведення експертизи - та 2 760 грн., а також судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ТДВ «СК«Оберіг» на її користь страхове відшкодування в сумі 42 212,77 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 1 211,20 грн. та витрати на проведення експертизи в сумі 2 760 грн.

В апеляційній скарзі ТДВ «СК«Оберіг» просить скасувати рішення суду першої інстанції від 04.04.2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також стягнути з позивача на їх користь витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначав, що згідно висновку експерта до вартості матеріального збитку враховано податок на додану вартість (надалі - ПДВ), права на компенсацію котрого позивач не набула. Також до висновку експерта були включені запчастини та відновлювально-ремонтні роботи, котрі дублюються за своїм змістом, що неправомірно збільшило загальну суму матеріального збитку. Судом було протиправно взято до уваги висновок експерта, в котрому акт огляду складено на російській мові, а тому судом першої інстанції було протиправно надано висновку експерта преюдиційної сили як певному, на його думку, спеціальному доказу не взявши до уваги доказ розміру матеріального збитку, наданий відповідачем та протиправно відмовлено страховій у призначенні транспортно-товарознавчої експертизи.

Представником ОСОБА_1 надано письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких сторона позивача просила апеляційну скаргу страхової компанії залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви, зазначав, що суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги в якості доказу звіт оцінювача ОСОБА_2 № 25 від 08.10.2023 року, оскільки він складений без особистого огляду пошкодженого транспортного засобу, оцінювач проігнорував вихідні дані Протоколу огляду представника страховика ОСОБА_3 .. Звертав увагу, що із звіту оцінювача ОСОБА_2 складеного на замовлення відповідача вбачається, що вартість ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу з ПДВ складає 104701,016 грн., в т.ч. ПДВ 8991,43 грн. Страховик 12.10.2023 року виплатив 93212,58 грн., а 24.10.2023 року здійснив доплату ПДВ. При цьому, відповідачу було достеменно відомо, що ФОП ОСОБА_4 не є платником податку ПДВ, оскільки 18.09.2023 року на електронну адресу відповідача було направлено відповідні відомості. Таким чином страховик 24.10.2023 року усвідомлено здійснив доплату ПДВ, і до цього часу не звертався із заявою щодо повернення помилково отриманого. При цьому в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (редакція на момент виникнення спірних правовідносин), в ст. 36 не конкретизовано, що надавач послуг з ремонту автомобіля повинен бути платником ПДВ.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 44 972,77 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 власником автомобіля «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_1 .

Згідно постанови судді Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2023 року у справі №932/7837/23 встановлено, що 16.08.2023 року о 17.30 год. водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись в м.Дніпро по вул.Панікахи, перед перестроюванням не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , що рухалась в попутному напрямку.

Внаслідок ДТП пошкоджено транспортні засоби, завдано матеріальні збитки. Водій ОСОБА_5 порушила п. 10.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_3 була застрахована у ТОВ СК «Оберіг»: франшиза 2,5 тис.грн, ліміт відповідальності за шкоду майну 160 тис.грн.

ТОВ СК «Оберіг» виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 93 212,58 грн 12.10.2023 року та 8 988,43 грн 24.10.2023 року відповідно до звіту оцінювача від 08.10.2023 року про оцінку вартості заподіяних збитків.

Згідно вказаного звіту про оцінку вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 206 901,83 грн, з урахуванням фізичного зносу 104 701,01 грн. При цьому оцінювач ОСОБА_2 безпосередньо не здійснював огляд автомобіля, автомобіль оглядав ОСОБА_3 . При огляді представник позивача вказував про можливі приховані пошкодження.

Згідно наданого позивачем висновку експерта від 09.09.2023 року, який відповідає вимогам ст.102 та 106 ЦПК України, вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 становить: з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 146 913 грн, без врахування зносу 310 761 грн. Огляд автомобіля проводився безпосередньо експертом.

При визначенні вартості експертом не враховано ПДВ для ремонтно-відновлювальних робіт. При огляді автомобіля був присутній представник власника автомобіля ОСОБА_7 та представник відповідача - ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що наявні підстави для стягнення різниці між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яке сплатив відповідач, а також судових витрат, які підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його представника) або іншої особи, визначеної договором.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди сталося за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 9 ч. 1ст. 7 Закону України «Про страхування» в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 35.1ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування за підписом заявника.

Відповідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 36 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Згідно ч. 3ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи

Згідно з висновком експерта №1609/23 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ), складеного 09 вересня 2023 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль «BMW 328i», д.р.н. НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 146 913,78 грн.

На сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (стаття 81 ЦПК України).

Представником ТДВ «СК «Оберіг» на підтвердження вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль «BMW 328i» надано звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу №142730 від 08.10.2023 року, складений оцінювачем ОСОБА_2 ..

Будь-яких інших доказів на спростування заявленого позивачем до стягнення розміру матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП, не представлено.

Суд першої інстанції правильно встановив, що стороною позивача на підтвердження позовних вимог було надано висновок експерта, який складений саме судовим експертом, та який відповідає вимогам чинного законодавства. Тоді, як розрахунки визначені оцінювачем звіт №142730 виконаний суб`єктом оціночної діяльності, суд не може прийняти до уваги, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що останній особисто не оглядав транспортний засіб, а також не є судовим експертом.

Безпосередньо огляд здійснював представник страховика, тобто огляд на розрахунки робили різні особи, що суперечить п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, за яким визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його оглядуособисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Відповідно до пункту 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/2/2092, калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду колісного транспортного засобу.

Аналізуючи вказаний пункт Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.03.2019 у справі №752/16797/14-ц вказала: «Оскільки звіт …… складений без огляду автомобіля ….. та без урахування вартості залишків останнього, суди першої й апеляційної інстанцій обґрунтовано не взяли цей звіт до уваги».

Крім того при огляді представник позивача вказував про можливі приховані пошкодження.

Відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції будь-яких інших доказів на спростування заявленого позивачем до стягнення розміру матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП, надано не було.

Більш того, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, чи взагалі ухилення від сплати страхової суми в межах страхового ліміту, тоді як сума матеріального збитку є доведеною належними доказами, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції чітко вказав підстави для задоволення позову, які відповідають нормам чинного законодавства та з якими погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги, щодо неправомірності врахування ПДВ під час визначення розміру страхового відшкодування не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи містять відомості про проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача.

Інші доводи, викладені в апеляційні скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було дотримано норми як матеріального так і процесуального права із дослідження всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першоїстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 44 972,77 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: