Справа № 565/1504/25
Провадження № 2/565/547/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

29 вересня 2025 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області

під головуванням суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняАлексейчик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Вараського міського суду Рівненської області у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі ТОВ «Коллект Центр») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3628,55 грн. заборгованості за договором позики № 1654186 від 21.03.2021, укладеним ОСОБА_3 з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (надалі ТОВ «1 БАНК»), а також заборгованості за договорами позики, укладеним ОСОБА_3 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (надалі ТОВ «Служба миттєвого кредитування»), а саме: 16782,70 грн. за договором № 403 від 21.03.2021, 23697,80 грн. за договором № 615 від 21.03.2021, 30468,60 грн. за договором № 486 від 21.03.2021 та 20312,40 грн. за договором № 387 від 21.03.2021, а всього 94890,05 грн. заборгованості, та понесених судових витрат 2422,00 грн. судового збору та 25000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладених ОСОБА_3 з ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договорів, відповідач отримав кредити на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник ОСОБА_4 порушив умови укладених договорів щодо своєчасності повернення кредиту та сплати відсотків, у зв`язку з чим у нього перед ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» утворилась заборгованість. ТОВ «1БАНК» та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» укладено договори факторингу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТОВ «Вердикт Капітал»), відповідно до умов яких до останнього перейшли права вимоги стягнення заборгованості за укладеними ОСОБА_3 договорами. У свою чергу, в подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за цими договорами на користь ТОВ «Коллект Центр».

В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, у позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином у передбаченому ЦПК України порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, на підставі ст.280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача, викладеній у позовній заяві, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі.

При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Судом встановлено, що між ТОВ «1 БАНК» та відповідачем ОСОБА_3 21 березня 2021 року укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1654186 (надалі договір № 1654186), за умовами якого ОСОБА_4 отримав в позику грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. строком на 30 днів на умовах сплати процентів за користування позикою у розмірі 1,99 % на добу (базова процентна ставка), 2,7 % на добу (процентна ставка за понадстрокове користування позикою), та зобов`язався повернути кредитні кошти 20.04.2021 та сплатити проценти по закінченню строку кредитування.

Вказаний договір позики у виді електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти договір № 1654186 з висловленням згоди із запропонованими умовами кредитування - укладений шляхом підписання відповідачем ОСОБА_3 відповідного електронного повідомлення 21 березня 2021 року в особистому кабінеті споживача, електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора uUPCd1PUVO, що відповідає положенням Розділів 3-5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «1 БАНК» № 11/01/2021 від 11.02.2021, який разом із заявкою та згодою складає укладений між сторонами договір.

За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис).

Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що договір про надання фінансового кредиту, підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Як вбачається з довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000010798/ТНПП від 17.02.2025, вказана фінансова установа, що діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, підтвердила прийняття до виконання платіжної інструкції ТОВ «1 БАНК» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, та успішне завершення платіжної операції 21.03.2021 про переказ коштів в сумі 2000,00 грн. отримувачу на платіжну картку НОМЕР_1 , зазначеною позичальником ОСОБА_3 у електронному повідомленні про прийняття пропозиції укласти договір позики в особистому кабінеті споживача, підписаному електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора uUPCd1PUVO, що підтверджує фактичне перерахування кредитних коштів позичальнику ОСОБА_5 .

Таким чином, суд вважає доведеним, що між ОСОБА_3 та ТОВ «1 БАНК» було укладено кредитний договір в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складові вказаного договору, а також додатки до них включають його істотні умови.

Судом встановлено також, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_3 21 березня 2021 року укладено договір про надання фінансових послуг № 403 «Стандартний», за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 1100,00 грн. строком на 16 днів з можливістю пролонгації, на умовах сплати процентів з розрахунку 2 % за кожен день користування коштами (у разі своєчасної їх сплати зі спливом строку кредитування), з подальшим збільшенням розміру процентів залежно від терміну прострочення на 1,64 % (з першого дня своєчасного неповернення кредитних коштів), на 1,38 % (з п`ятнадцятого дня своєчасного неповернення кредитних коштів), на 2,65 % (з тридцятого дня своєчасного неповернення кредитних коштів). За умовами вказаного договору ОСОБА_4 зобов`язався повернути ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредит у розмірі 1100,00 грн. та сплатити проценти у розмірі 352,00 грн., а всього 1452,00 грн., 05 квітня 2021 року.

Вказаний договір укладений шляхом акцептування відповідачем ОСОБА_3 публічної оферти ТОВ «Служба миттєвого кредитування», усі документи, що підтверджують його укладення, а також містять істотні умови договору позики, зокрема: Договір про надання фінансових послуг «Стандартний», Додаток № 1 (Анкета-заява) та Додаток № 2 (Графік платежів) до нього підписані електронним підписом позичальника ОСОБА_2 . V2.

Зарахування 21.03.2021 коштів у розмірі 1100,00 грн. на картковий рахунок позичальника ОСОБА_2 у АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_2 у виконання фінансовою установою умов договору № 403 підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» б/н від 06.11.2024.

За аналогічних обставин, аналогічним шляхом та на таких саме умовах ОСОБА_4 21 березня 2021 року уклав з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» ще три договори про надання фінансових послуг «Стандартні», отримавши від вказаної фінансової установи кредити: за договором № 615 в сумі 1400,00 грн., із зобов`язанням повернути кошти 05.04.2021 та сплатити проценти у розмірі 448,00 грн., а всього 1848,00 грн.; за договором №486 в сумі 1800,00 грн., із зобов`язанням повернути кошти 05.04.2021 та сплатити проценти у розмірі 576,00 грн., а всього 2376,00 грн.; за договором № 387 в сумі 1200,00 грн., із зобов`язанням повернути кошти 05.04.2021 та сплатити проценти у розмірі 384,00 грн., а всього 1584,00 грн.

Вказані договори також укладені шляхом акцептування відповідачем ОСОБА_3 публічної оферти ТОВ «Служба миттєвого кредитування», і усі документи, що підтверджують їх укладення, а також містять їх істотні умови, зокрема: Договір про надання фінансових послуг № 615 «Стандартний», Додаток № 1 (Анкета-заява) та Додаток № 2 (Графік платежів) до нього, Договір про надання фінансових послуг № 486 «Стандартний», Додаток № 1 (Анкета-заява) та Додаток № 2 (Графік платежів) до нього, Договір про надання фінансових послуг № 387 «Стандартний», Додаток № 1 (Анкета-заява) та Додаток №2 (Графік платежів) до нього - підписані електронними підписами позичальника Соловянчука А.С. J4, R5 та S1 відповідно.

Зарахування 21.03.2021 коштів на картковий рахунок позичальника ОСОБА_2 у АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_2 у виконання ТОВ «Служба миттєвого кредитування» умов вищезазначених договорів підтверджується листами ТОВ «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» б/н від 06.11.2024, зокрема, за договором № 615 в сумі 1400,00 грн., за договором № 486 в сумі 1800,00 грн., за договором № 387 в сумі 1200,00грн.

Таким чином, з огляду на проаналізовані вище положення ст.ст.634, 639, 1054 ЦК України, ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та правових позицій Верховного Суду, суд вважає доведеним, що між ОСОБА_3 та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» було укладено кредитні договори в електронному вигляді шляхом застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаних договорів є додатки до них, також підписані електронними цифровими підписами позичальника, що включають істотні умови укладених кредитних договорів.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Проаналізувавши зміст вищезазначених норм ЦК України та керуючись викладеними вище правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, визначаючи розмір заборгованості ОСОБА_2 за договором № 1654186 від 21.03.2021, укладеним з ТОВ «1 БАНК», суд враховує наступне.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за договором № 1654186 від 21.03.2021, укладеним з ТОВ «1 БАНК», виконаного фактором ТОВ «Вердикт Капітал», будь-які кошти у погашення кредиту та сплату відсотків позичальником не вносились.

За умовами укладеного ОСОБА_3 з ТОВ «1 БАНК» договору № 1654186 від 21.03.2021, строк кредиту становить 30 днів з 21.03.2021 по 20.04.2021, базова процентна ставка 1,99 % на день. Отже, за цей період нарахуванню позичальнику підлягають проценти за вказаною процентною ставкою за кожен день строку кредитування, що складає: 2000 грн. * 1,99 % * 30 днів = 1194,00 грн.

Натомість згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за договором № 1654186 від 21.03.2021, відповідачу нараховані проценти за період до 27.01.2022 у розмірі 1591,95 грн. При цьому будь-яких відомостей у підтвердження конкретного періоду нарахування процентів суду не надано.

Суд враховує, що договором № 1654186 від 21.03.2021 передбачено також процентну ставку за прострочення користування позикою у розмірі 2,7 %. Крім того, згідно з п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджених рішенням загальних зборів учасників ТОВ «1 БАНК» № 11/02/2021 від 11.02.2021, у разі неповернення (повернення не в повному обсязі, несвоєчасного повернення) позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування, починаючи з першого дня понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Вказаним пунктом окремо зауважено, що позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику за понадстрокове нею користування не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією у розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки за понадстрокове користування.

Виходячи з умов договору № 1654186, починаючи з 21 квітня 2021 року ОСОБА_4 допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають. Такі проценти, виходячи з цієї правової позиції, можуть бути стягнуті з позичальника лише як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто як проценти, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви, а також розрахунку заборгованості вбачається, що позивач заявляє вимоги про стягнення з ОСОБА_2 відповідальності у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, лише за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 і у встановленому законом, а не договором, розмірі: 3 % річних, у загальній сумі 4,60 грн. У той же час, вимоги про стягнення процентів на підставі ст.625 ЦК України як відповідальності у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 21.04.2021 по 26.01.2022 включно, позовна заява не містить.

Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування кредитом за межами встановленого у договорі № 1654186 строку кредитування, та вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеним договором, за період узгодженого сторонами строку кредитування з 21.03.2021 по 20.04.2021 та за узгодженою сторонами базовою процентною ставкою, враховуючи допущене позичальником прострочення: 2000,00 грн. * 1,99 % * 30 днів = 1194,00 грн.

Позичальнику на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у зв`язку з порушенням зобов`язань за договором № 1654186 нараховано також три проценти річних за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 в сумі 4,60 грн., та інфляційні втрати за лютий 2022 року у розмірі 32,00 грн. З виконаним розрахунком у цій частині суд погоджується.

Отже, заборгованість ОСОБА_2 за договором № 1654186, визнана судом нарахованою обґрунтовано, складається з: суми позики у розмірі 2000,00 грн., процентів за користування позикою у розмірі 1194,00 грн., 3 % річних від простроченої суми за період, заявлений до стягнення 4,60 грн., інфляційних втрат за лютий 2022 року, заявлених до стягнення 32,00 грн., а всього борг за вказаним договором складає: 2000,00 грн. + 1194,00 грн. + 4,60 грн. + 32,00 грн. = 3230,60 грн.

Аналізуючи зміст істотних умов укладених ОСОБА_3 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договорів №№ 403, 615, 486, 387 від 21.03.2021, суд доходить висновку, що усі вищезазначені договори містять суперечливі умови у частині визначення строку кредитування як строку, за який підлягають нарахуванню проценти за кожним договором.

Так, за умовами, зазначеними у п.1.2 договорів №№ 403, 615, 486, 387, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до кожного договору та є невід`ємною його частиною. При цьому, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3 договорів №№ 403, 615, 486, 387).

При цьому згідно з п.1.4 вказаних договорів, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту, з розрахунку 2% за кожен день користування коштами (у разі своєчасної їх сплати зі спливом строку кредитування), з подальшим збільшенням розміру процентів залежно від терміну прострочення на 1,64 % (з першого дня своєчасного неповернення кредитних коштів), на 1,38 % (з п`ятнадцятого дня своєчасного неповернення кредитних коштів), на 2,65 % (з тридцятого дня своєчасного неповернення кредитних коштів). Вказаний пункт договорів суперечить його п.1.3, адже передбачає нарахування процентів за кожний день користування кредитними коштами, у той час як попередній пункт договору передбачає можливість у разі сплати процентів відтермінувати повернення тіла кредиту на новий період (16 днів), за який, виходячи з його змісту, також підлягають нарахуванню проценти. Одночасно, відповідно до п.п.1.4.1, 1.4.2 договорів, нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16-й день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати, а у разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Одночасно, пунктом 1.9 договорів №№ 403, 615, 486, 387 передбачено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік.

Разом з тим, як вбачається з Графіків платежів (Додатки 2 до договорів №№403, 615, 486, 387), як сума кредиту, так і проценти підлягають сплаті по завершенню 16-денного строку кредитування 05.04.2021, і розмір процентів розрахований за процентною ставкою 2 % за кожен день користування коштами, виходячи саме з періоду 16 днів.

При цьому у Заявах-Анкетах, які також є частиною укладених відповідачем договорів з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», зазначено, що ОСОБА_4 , «ознайомившись з примірним (типовим) кредитним договором, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах надання фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та погодившись з ними, просить надати йому кредит на особисті потреби, з орієнтовним строком повернення 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти у сумі, розрахованій у кожній Заяві-Анкеті виходячи з процентної ставки 2 % на день та строку кредитування 16 днів». Ці положення Заяв-Анкет як частини укладеного ОСОБА_3 кожного з чотирьох договорів, містять суперечливі відомості про строк кредитування: 16 або 365 днів.

Відповідно до п.4.3 Розділу 4 Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», затверджених протоколом № 01/01/21 загальних зборів учасників ТОВ «Служба миттєвого кредитування» від 01.01.2021, нарахування процентів починається та закінчується у строки та/або терміни, зазначені у договорі фінансового кредиту та Графіку розрахунків.

У жодному з графіків платежів (додатках 2 до договорів №№ 403, 615, 486, 387) чи положеннях публічної оферти (Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», затверджених протоколом № 01/01/21 загальних зборів учасників ТОВ «Служба миттєвого кредитування» від 01.01.2021) не зазначається про строк кредитування як період нарахування договірних відсотків тривалістю 365 днів, натомість така норма міститься в усіх Заявах-Анкетах та п.1.9 усіх вищезазначених договорів.

Вказані розбіжності (невідповідність зазначеного у різних частинах укладених договорів строку кредитування) стосуються істотних умов кредитного договору, адже від визначення строку кредитування залежить загальний розмір процентів за користування кредитом та загальна сума коштів, що підлягає поверненню за умовами кожного з договорів. При цьому вирішення питання про те, який строк кредитування сторони погодили в укладених договорах та за який строк йому належать до нарахування проценти, передбачені договорами, має істотне значення для вирішення даного спору, у якому заявлені майнові вимоги, що ґрунтуються на умовах укладених між сторонами договорів позики.

Відповідно до ст.213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3, 4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem» - принцип, згідно з яким слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені», але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».

У постанові від 18.05.2022 у справі № 613/1436/17 Верховний Суд зазначив, що принцип «сontra proferentem» має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що він має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, у невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, цей принцип спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Він застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Застосовуючи вищезазначені висновки Верховного Суду при тлумаченні змісту істотних умов договорів №№ 403, 615, 486, 387, укладених між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що у даному випадку слід виходити з таких його умов, які є більш сприятливими для позичальника ОСОБА_2 , враховуючи, що укладені правочини є договорами приєднання, їх зміст розроблявся кредитодавцем - ТОВ «Служба миттєвого кредитування», а ОСОБА_4 , підписуючи тексти електронних договорів та інших документів, що є їх частиною, за допомогою одноразових ідентифікаторів, очевидно виходив з розміру зазначених у цих документах грошових коштів як процентів, що має сплатити за користування позикою. Суд враховує також, що укладені договори мають ознаки споживчих кредитів, а відповідач є споживачем послуг з кредитування.

Відтак, суд тлумачить умови укладених між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_3 21 березня 2021 року договорів №№ 403, 615, 486, 387 таким чином, що за їх умовами ОСОБА_4 отримав кредити у розмірі 1100,00 грн., 1400,00 грн., 1800,00 грн., 1200,00 грн. відповідно, строком на 16 днів кожен, на умовах сплати процентів за користування кредитом у загальному розмірі 352,00 грн., 448,00 грн., 576,00 грн., 384,00 грн. (тобто за процентною ставкою 2 % за кожний день користування кредитними коштами), та зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти по закінченню строку кредитування по кожному з договорів 05 квітня 2021 року, а сукупно повернути до 05.04.2021: за договором № 403 тіло кредиту в сумі 1100,00 грн., проценти за користування ним в сумі 352,00 грн., а всього 1452,00 грн.; за договором № 615 - тіло кредиту в сумі 1400,00 грн., проценти за користування ним в сумі 448,00 грн., а всього 1848,00 грн.; за договором № 486 - тіло кредиту в сумі 1800,00 грн., проценти за користування ним в сумі 576,00 грн., а всього 2376,00 грн.; за договором № 387 - тіло кредиту в сумі 1200,00 грн., проценти за користування ним в сумі 384,00 грн., а всього 1584,00 грн.

З огляду на викладені вище висновки суду про зміст істотних умов укладених ОСОБА_3 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитних договорів, проаналізувавши зміст норм цивільного законодавства України та керуючись правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, визначаючи розмір заборгованості ОСОБА_2 за договорами №№403, 615, 486, 387 від 21.03.2021, укладеними з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», суд враховує наступне.

Як вбачається з наданих суду розрахунків заборгованості ОСОБА_2 , виконаних ТОВ «Вердикт Капітал», йому нараховано: за договором № 403 заборгованість по поверненню тіла кредиту у розмірі 1100,00 грн., проценти станом на 01.12.2021 у розмірі 6402,00 грн., проценти за період з 01.12.2021 по 20.03.2022 у розмірі 9280,70 грн., а всього заборгованість у розмірі 16782,70 грн.; за договором № 615 заборгованість по поверненню тіла кредиту у розмірі 1400,00 грн., проценти станом на 01.12.2021 у розмірі 10486,00 грн., проценти за період з 01.12.2021 по 20.03.2022 у розмірі 11811,80 грн., а всього заборгованість у розмірі 23697,80 грн.; за договором № 486 заборгованість по поверненню тіла кредиту у розмірі 1800,00 грн., проценти станом на 01.12.2021 у розмірі 13482,00 грн., проценти за період з 01.12.2021 по 20.03.2022 у розмірі 15186,60 грн., а всього заборгованість у розмірі 30468,60 грн.; за договором № 387 заборгованість по поверненню тіла кредиту у розмірі 1200,00 грн., проценти станом на 01.12.2021 у розмірі 8988,00 грн., проценти за період з 01.12.2021 по 20.03.2022 у розмірі 10124,00 грн., а всього заборгованість у розмірі 20312,40 грн.

Розрахунку нарахованих за користування кредитними коштами процентів за договорами №№ 403, 615, 486, 387 за період до 01.12.2021, суду не надано. Зі змісту розрахунків заборгованості ОСОБА_2 за вказаними договорами, виконаних ТОВ «Вердикт Капітал», вбачається, що за період з 01.12.2021 по 20.03.2022 йому нараховані проценти за усіма вищезазначеними договорами за процентною ставкою 7,67 % на день, що відповідає сумарному розміру процентів, встановленому у п.п.«а» - «д» п.1.4 кожного з договорів. Разом з тим, як зазначено вище, суд дійшов висновку про обумовлення сторонами вищезазначених договорів процентної ставки за кожний день користування кредитними коштами у розмірі 2 %, строку кредитування 16 днів та граничного терміну повернення коштів 05.04.2021.

Доказів укладення ОСОБА_3 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» додаткових угод до договорів №№ 403, 615, 486, 387 суду не надано та на такі обставини представник позивача у позовній заяві не посилається. Положення пунктів 1.4, 1.9 вказаних договорів, які можна витлумачити таким чином, що у випадку неповернення кредиту та несплати процентів за користування ним у строк, обумовлений у договорі, проценти продовжують нараховуватись до повного виконання позичальником своїх зобов`язань в межах одного року (365 днів) у розмірі, передбаченому вказаним пунктом, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, застосовані бути не можуть.

Суду не надано доказів на підтвердження пролонгації договорів №№ 403, 615, 486, 387 у частині періоду нарахування процентів за користування кредитними коштами та надання позичальником згоди на продовження строків кредитування на таких умовах. Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у вказаних договорах умов, що можуть бути витлумачені як умови про продовження строку їх дії після настання строку виконання позичальником ОСОБА_3 грошових зобов`язань (05.04.2021) у разі його невиконання, не впливає на узгоджений сторонами у п.1.3 договорів №№403, 615, 486, 387 та Графіках платежів по них строк кредитування та не змінює його.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Виходячи зі змісту вищезазначених норм, а також п.1.3 договорів №№ 403, 615, 486, 387 та Графіків платежів по них, починаючи з 06 квітня 2021 року ОСОБА_4 допустив прострочення виконання кожного грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають.

Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення нарахованих позичальнику ОСОБА_5 за умовами договорів №№ 403, 615, 486, 387 процентів за користування позикою за межами встановленого у цих договорах строку кредитування, а тому вбачає підстави для стягнення цих процентів у розмірі, встановленому вищезазначеними договорами та за період узгодженого сторонами договорів строку кредитування, тобто з 21.03.2021 по 05.04.2021.

Отже, загальний визнаний судом обґрунтованим розмір боргу ОСОБА_2 за договором № 403 складає: 1100,00 грн. (тіло кредиту) + 352,00 грн. (проценти) = 1452,00 грн.; за договором № 615: 1400,00 грн. (тіло кредиту) + 448,00 грн. (проценти) = 1848,00 грн.; за договором № 486: 1800,00 грн. (тіло кредиту) + 576,00 грн. (проценти) = 2376,00 грн.; за договором № 387: 1200,00 грн. (тіло кредиту) + 384,00 грн. (проценти) = 1584,00 грн.

Так як строк повернення позик та сплати належних за умовами укладених ОСОБА_3 договорів №№ 403, 615, 486, 387 платежів на момент розгляду справи наступив, а доказів у підтвердження здійснення позичальником будь-яких платежів у їх повернення суду не надано, з огляду на положення ст.ст.526, 1046, 1048, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позовної заяви про стягнення заборгованості за вищезазначеними договорами у визнаних судом доведеними розмірах: 1452,00грн. за договором № 403, 1848,00 грн. за договором № 615, 2376,00 грн. за договором № 486, 1584,00 грн. за договором № 387.

Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 27 січня 2022 року між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 27/01/2022, за умовами якого ТОВ «1 БАНК» зобов`язався відступити на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги ТОВ «1 БАНК» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників на загальну суму 135164792,66 грн.

Передання грошових вимог за вищезазначеним договором факторингу оформлене Актом від 27.01.2022 приймання-передавання Реєстру боржників (додаток до договору факторингу). Як вбачається з долученого Реєстру боржників № 1 від 27.01.2022 до вищезазначеного договору факторингу, за цим договором, крім інших вимог, передано право вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за договором № 1654186 від 21.03.2021 у обсязі 3591,95 грн., у тому числі сума заборгованості за тілом кредиту 2000,00 грн., сума заборгованості за процентами 1591,95 грн. (номер запису в Реєстрі боржників 291).

Судом встановлено також, що 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, за умовами якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату права грошової вимоги ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників.

Передання вказаних грошових вимог оформлено Додатком № 4 до вищезазначеного договору факторингу Актом від 03.12.2021 приймання-передавання Реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 1-12 від 03.12.2021, до якого включено 31632 боржників, що мають загальну суму простроченої заборгованості у розмірі 60183678,63 грн., а також Додатком № 3 до вказаного договору відповідним реєстром боржників.

Як вбачається з Реєстру боржників до вищезазначеного договору факторингу, під № 15531 у ньому міститься запис про передання за цим договором права грошової вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за договором № 615 від 21.03.2021 у обсязі 11886,00 грн., у тому числі сума заборгованості за тілом кредиту 1400,00грн., сума заборгованості за процентами 10486,00 грн.; під № 15532 - запис про передання за цим договором права грошової вимоги до ОСОБА_2 за договором № 486 від 21.03.2021 у обсязі 15282,00 грн., у тому числі сума заборгованості за тілом кредиту 1800,00грн., сума заборгованості за процентами 13482,00 грн.; під № 15533 - запис про передання за цим договором права грошової вимоги до ОСОБА_2 за договором № 403 від 21.03.2021 у обсязі 7502,00 грн., у тому числі сума заборгованості за тілом кредиту 1100,00 грн., сума заборгованості за процентами 6402,00 грн.; під № 15534 - запис про передання за цим договором права грошової вимоги до ОСОБА_2 за договором № 387 від 21.03.2021 у обсязі 10188,00 грн., у тому числі сума заборгованості за тілом кредиту 1200,00грн., сума заборгованості за процентами 8988,00 грн.

Судом встановлено також, що 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» як первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору ТОВ «Коллект Центр» у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до боржників згідно з додатками №№ 1, 3 до договору.

Передання вказаних грошових вимог оформлено Додатком № 4 до вищезазначеного договору факторингу Актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.

Як вбачається з Реєстру боржників до вищезазначеного договору (Додаток 3 до нього), під № 13889 у ньому міститься запис про передання за цим договором права грошової вимоги за договором № 387 до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , сума заборгованості за основним зобов`язанням становить 1200,00 грн., сума заборгованості за процентами 19112,40 грн., загальна сума заборгованості 20312,40 грн.; під № 43250 - запис про передання права грошової вимоги за договором № 486 до ОСОБА_2 , сума заборгованості за основним зобов`язанням становить1800,00 грн., сума заборгованості за процентами 28668,60 грн., загальна сума заборгованості 30468,60 грн.; під № 70893 - запис про передання права грошової вимоги за договором № 403 до ОСОБА_2 , сума заборгованості за основним зобов`язанням становить1100,00 грн., сума заборгованості за процентами 15682,70 грн., загальна сума заборгованості 16782,70 грн.; під № 121074 - запис про передання права грошової вимоги за договором № 1654186 до ОСОБА_2 , сума заборгованості за основним зобов`язанням становить 2000,00 грн., сума заборгованості за процентами 1591,95 грн., відповідальність за порушення грошового зобов`язання 36,60 грн., загальна сума заборгованості 3628,55 грн.

Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями ОСОБА_2 перед ТОВ «1 БАНК» за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1654186 від 21.03.2021, а також перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за договорами про надання фінансових послуг №№ 403, 615, 486, 387 від 21.03.2021, право вимоги у передбаченому законом порядку перейшло до ТОВ «Коллект Центр».

Разом з тим, за змістом ст.514 ЦК України, дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутність законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

Оскільки, як встановлено судом, у ТОВ «1 БАНК» на момент укладення з ТОВ «Вердикт Капітал» договору факторингу № 27/01/2022 від 27.01.2022 були наявні права кредитора у правовідносинах з ОСОБА_3 за договором позики № 1654186 на суму неповернутих коштів 3230,60 грн., а у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на момент укладення з ТОВ «Вердикт Капітал» договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 були наявні права кредитора у правовідносинах з ОСОБА_3 за договорами про надання фінансових послуг №№403, 615, 486, 387 на суму неповернутих коштів 1452,00 грн., 1848,00 грн., 2376,00 грн., 1584,00 грн. відповідно, саме у такому обсязі права вимоги перейшли до нових кредиторів ТОВ «Вердикт Капітал», а в подальшому ТОВ «Коллект Центр».

Отже, розмір грошових вимог, правові підстави для стягнення яких з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Коллект Центр» вбачаються судом, складає: 3230,60 грн. + 1452,00 грн. + 1848,00 + 2376,00 грн. + 1584,00 грн. = 10490,60 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позивачем понесено витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,00 грн.

У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду подано: договір № 01-07/2024 від 01.07.2024 про надання правової допомоги, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр», затверджений адвокатським об`єднанням прайс-лист на послуги, Заявку № 299 від 01.05.2025 про надання юридичної допомоги щодо примусового стягнення коштів з клієнта ОСОБА_2 на суму 25000,00 грн., а також Витяг з Акту № 10 від 30.05.2025 про надання юридичної допомоги щодо примусового стягнення коштів з клієнта ОСОБА_2 на суму 25000,00 грн.

Суд враховує, що згідно з положеннями ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу покладається на відповідача, від якого клопотань про зменшення розміру заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, не надходило.

За таких обставин, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача 267,76 грн. судового збору та 2763,88 грн. витрат на надання професійної правничої допомоги, а всього 3031,64 грн. понесених судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.526, 530, 625, 634, 639, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 10490 (десять тисяч чотириста девяносто) грн. 60 коп. заборгованості за кредитними договорами.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» понесені позивачем судові витрати у розмірі 3031 (три тисячы тридцять одну) грн. 64 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 29 вересня 2025 року.

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина