Справа № 358/1103/25 Провадження № 2/358/715/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені),-

В С Т А Н О В И В:

30.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача пеню за прострочення повернення коштів за період з 16.08.2024 по 01.12.2024 в розмірі 35 404,00 грн.

Позов обґрунтував наступним. 01.10.2020 ним (позивачем ОСОБА_3 ) через засоби дистанційного зв`язку було придбано товар - Samsung qe55q80tauxua у ФОП ОСОБА_2 . Придбання товару було здійснено через оформлення споживчого кредиту в АТ «Альфа-Банк». Згідно листа-зобов`язання банку № 484149536, банк перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 33 088,00 грн. Однак, відповідач товар не поставила. На виконання умов кредитного договору позивач був змушений виплачувати кредит із щомісячною комісією. 03.12.2020 він направив відповідачу претензію про повернення коштів, а 13.01.2021 направив лист-вимогу, в якій він зазначив про розірвання укладеного між ними договору купівлі-продажу, та вказав на вимогу про повернення отриманих відповідачем коштів за неотриманий товар. Однак відповідачем така вимога була проігнорована, та кошти за товар не повернуті. Станом на 15.03.2021, в рахунок погашення кредиту ним сплачена в повному обсязі сума кредиту.

У зв`язку із розірванням договору купівлі-продажу, та не поверненням відповідачем коштів, у квітні 2021 він звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за неотриманий товар (справа №753/6678/21). Справа по суті не розглянута.

Позивач зазначає, що оскільки відповідач не виконала взятого на себе обов`язку перед позивачем щодо повернення коштів, у останньої на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» наявне зобов`язання по сплаті пені.

Розрахунок пені позивачем здійснений з урахуванням вимог ч.2 ст.258 ЦК України за період з 16.08.2024 по 01.12.2024 та складає 35 404,00 грн., яку просить стягнути з відповідача на його користь.

07.07.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін.

11.09.2025 відповідем ФОП ОСОБА_2 отримана ухвала суду про відкриття провадження з додатками, що підтверджується її підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Дослідив матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінив докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно норм ч.1, ч.2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 01.10.2020 позивачем у справі було підписано акцепт-пропозицію на укладання угоди про надання кредиту із АТ «Альфа-банк». Крім того ним був підписаний паспорт споживчого кредиту. За умовами даної угоди № 484149536 ОСОБА_1 наданий споживчий кредит в сумі 33 088,00 грн на 12 міс. Згідно п.3 Угоди, кредит наданий позичальнику для оплати товарів згідно з переліком, що вказаний в листі-гарантії до договору № 484149536 від 01.10.2020. Розмір 33 088,00 грн; спосіб видачі переказ коштів на рахунок ТОВ ОСОБА_2 .

Згідно листа-зобов`язання №484149536 споживчий кредит ОСОБА_1 виданий АТ «Альфа-Банк» на придбання у продавця ФОП ОСОБА_2 товару телевізору Samsung qe55q80tauxua. Розмір кредиту 33,088.00 грн.

Згідно довідки АТ «Альфа-Банк» від 10.06.2022 № С-SE 20220610/81120 ОСОБА_1 заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 484149536 від 01.10.2020 не має.

Згідно довідки АТ «Сенс-Банк» від 10.01.2025 № С-SІ 20250110/11143 - ОСОБА_1 заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 484149536 від 01.10.2020 не має.

03.12.2020 ОСОБА_1 звернувся із претензією до ФОП ОСОБА_2 , в якій зазначив, що товар ним не було отримано, що є підставою для сплати останньою позивачу грошової суми в розмірі 33 088,00 грн, яка була їй перерахована за товар на відповідний рахунок АТ «ПУМБ», який оформлений на ОСОБА_1 .

13.01.2021 ОСОБА_1 звернувся із листом-вимогою до ФОП ОСОБА_2 , в якому зазначив, що товар ним не було отримано, та просив повернути грошові кошти в розмірі 33 088,00 грн, яка була їй перерахована за товар на відповідний рахунок АТ «ПУМБ», за умовами кредитного договору який оформлений із ним.

За матеріалами даної цивільної справи відповідачем не надано суду доказів щодо належного, з її боку, виконання умов договору купівлі-продажу та отримання товару позивачем.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», договір, укладений на відстані, - це договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Пункт 11 ч.1ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» вказує, що засоби дистанційного зв`язку - це телекомунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані.

Таким чином, договір купівлі-продажу товару, який був укладений між позивачем та відповідачем за допомогою мережі Інтернет є договором, укладеним на відстані, до якого застосовуються положення ст.13 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Частина 4 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлює, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.

Право споживача на розірвання договору, укладеного на відстані є безумовним, не пов`язується з жодною подією, умовою та гарантується ЗУ «Про захист прав споживачів». Розірвання договору, укладеного на відстані здійснюється шляхом - повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару.

Згідно ст.15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг") до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті.

За положеннями частини 4. ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 659 ЦК України).

Статтею 693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до ст. 530 ЦК України. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України)

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України )

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В даній цивільній справі відповідачем не спростовані доводи позивача щодо не отримання ним предмету договору купівлі-продажу - телевізору Samsung qe55q80tauxua.

Претензія позивача про повернення коштів від 03 грудня 2020 року, на адресу відповідача, фактично є підтвердженням факту відмови позивача від укладеного між сторонами договору купівлі-продажу.

Постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2025 у справі №358/1311/24 скасовано заочне рішення суду першої інстанції та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму пені за прострочення повернення коштів в сумі 20 000 грн. за період з 16.08.2023 по 15.08.2024.

Станом на дату розгляду даної справи судом, доказів повернення ФОП ОСОБА_2 позивачу суми сплачених коштів за придбаний ним товар матеріали справи не містять.

Частиною 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Позивач у своїй позовній заяві просив стягнути неустойку за період з 16.08.2024 по 01.12.2024 року в розмірі 35 404,00 грн., посилаючись на те, що згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (пені) встановлюється спеціальний строк позовної давності в 1 рік. Позивачем наведено відповідний розрахунок у позовній заяві.

Враховуючи, що позивач відмовившись від отримання товару, скористався правом, встановленим положеннями ч. 4 ст. 13 вищевказаного Закону, за яким факт відмови від отримання та повернення товару свідчить про розірвання договору, а відповідач не повернула позивачу грошові кошти сплачені за товар, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення повернення коштів.

Частиною третьою статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 761/36162/16-ц (провадження № 61-9692св21).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За встановлених судом обставин даної справи, суд приходить до висновку, що розмір заявленої позивачем до стягнення з відповідачки неустойки 35 404,00 грн. підлягає зменшенню відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України до 10 000 грн., який на думку суду є розумним та справедливим, виходячи з розміру основного боргу.

В порядку ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі с. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного та керуючись ст. 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , пеню за прострочення повернення коштів за період з 16.08.2024 по 01.12.2024 в сумі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 коп).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути із фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 судовий збір на користь держави в особі Державної судової адміністрації України в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець