ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/2045/23 Номер провадження 22-ц/814/3146/25Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтави цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Ревягіної Світлани Іванівни, представниці за довіреністю Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», на рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 16 травня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 11:33:47 до 13:29:28; дата виготовлення повного тексту судового рішення 23 травня 2025 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У грудні 2023 року АТ «ОГС «Полтавагаз» звернулось до суду із вказаним позовом, просило з урахуванням заяви про зменшення вимог ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за послуги з розподілу природного газу у сумі 2 112,19 грн.

В обгрунтування заявлених вимог посилалося на те, що ОСОБА_1 (адреса об`єкта споживача: АДРЕСА_1 ) є побутовим споживачем природного газу, якому в установленому законом порядку присвоєно персональний код ідентифікації споживача ЕІС-код 56ХМ26С090012877.

Усупереч укладеному договору про надання послуг з розподілу природного газу відповідачка у період з січня 2021 року по лютий 2024 року не сплачувала вартість отриманих послуг.

Рішенням Зінківського районного суду Полтавської області від 16 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвокатка Ревягіна С.І., представниця за довіреністю Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що висновок суду першої інстанції про неукладеність договору про надання послуг із відповідачкою суперечить як приписам нормативних актів, які регулюють порядок надання послуг і, відповідно, укладення договору між споживачем і надавачем послуг, так і поданим у справу письмовим доказам. Наголошується, що відповідачка у суді не заперечувала факт споживання природного газу, не подала доказів відмови від надання послуг з розподілу газу.

Висновки суду про незаконність діяльності як позивача, так і НКРЕКП не відповідають чинним нормативним актам, що регулюють діяльність у сфері газопостачання побутовим споживачам.

У справу поданий належним чином оформлений обгрунтований розрахунок заборгованості за надані послуги, при цьому відповідачка не спростовувала у встановлений законом спосіб правильність розрахунку заборгованості.

Повноваження представника позивача підтверджені належним чином оформленою довіреністю.

Висновки суду про необхідність приведення обсягів спожитого газу побутовими споживачами до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків суперечить положенням постанови НКРЕКП № 2033 від 06 листопада 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачка не подала, проте судом отримані письмові пояснення ОСОБА_1 , у яких вона посилається на те, що не може бути відповідачем по заявленим вимогам, оскільки не є власницею садиби АДРЕСА_1 ?янському, яка з квітня 2021 року належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи убачається, що відповідачка є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 ?янський.

У встановленому законом порядку відповідачці як споживачу присвоєно персональний код ідентифікації споживача ЕІС-код 56ХМ26С090012877.

Попри приєднання до умов публічного договору про надання послуг з розподілу природного газу відповідачка має заборгованість за надані послуги у період з січня 2021 року по лютий 2024 року у сумі 2 112,19 грн.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з таких міркувань.

Позивачем до позовної заяви не додано жодного договору, укладеного в письмовій (в тому числі, електронній ) формі, які б: взагалі підтверджували наявність між ОСОБА_1 та позивачем будь - яких договірних правовідносин; за якими пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а також не додано будь - яких, в тому числі розрахункових - документів, в якості належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного надання та отримання послуг з так званого "розподілу" природного газу. Крім цього, в позовній заяві відсутні чіткі розрахунки щомісячних нарахувань заборгованості за так званий "розподіл" природного газу. AT "ОГС "Полтавагаз" також в позові послався на правила пункту 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу як підставу для підтвердження факту приєднання ОСОБА_1 до умов типового договору розподілу.

Посилання у позовній заяві на так званий "кодекс" є грубим порушенням прав ОСОБА_1 як споживача, так як він не є зібранням законів, що є по суті кодексом.

Згаданий позивачем "кодекс" не є нормативним актом, а є по суті технічними правилами і його можуть застосовувати лише ті, хто його прийняв, і лише для своїх підлеглих у трудовому колективі, а не у відносинах з усім Українським народом.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази, якими мережами і на підставі чого володіє позивач AT «Полтавагаз». Відсутні докази на власність або законне користування мережами. Не надано письмовий договір із AT «Полтавагаз». Не надано докази наявності газу у AT «Полтавагаз», законності відбору газу оператором; не надано акти розмежування балансової належності, кількість і вартість отриманого позивачем AT «Полтавагаз», та переданого відповідачу «споживачу» газу.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач замовляв та отримував послуги з газопостачання від AT «Полтавагаз», так як в наданій представником позивача заяві-приєданні зазначено саме: ПАТ «Полтавагаз».

Оператором ГРС (далі - ОГРС) безпідставно здійснюється нарахування відповідачу оплати за ніби надані послуги розподілу природного газу без укладення індивідуального договору про надання житлово-комунальних послуг розподілу природного газу відповідно вимог встановлених п. 5. п. 6, п. 9 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 6, п. 1 ст. 10, п. 5 ч. 3 ст. 12 ЗУ Про Житлово-комунальні послуги, статтей 1, 61, 62, 66, 67, 68 Житлового Кодексу України, положеннями Глави 63 Цивільного Кодексу України (послуги, загальні положення) та п. 5 ст. 633, ст. 714 ЦК України (постачання послуг), які є основним цивільним законодавством, що регулює відносини у сфері житлово-комунальних послуг між громадянами (споживачами) та надавачами ЖКП та без заяви-приєднання та акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, які є обов`язкові та невід`ємними частинами договору відповідно типового договору розподілу природного газу, затвердженого рішенням НКРЕКП у формі постанови для Оператора ГРС; без такої істотної умови договору як ціна (тариф) яка має бути встановлена Кабінетом Міністрів України відповідно пункту 3 статті 116 Конституції України та ЗУ Про ціни та ціноутворення, п. 5 ст. 633 ЦК України, статей 1, 61, 62, 66, 67, 68 Житлового Кодексу України, п. 5) ч. 1 ст. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 12, ст. 13-15 Закону Про Житлово-комунальні послуги, п. 6 ст. 4 Закону Про ринок природного газу, а саме для населення або встановлюються за домовленістю сторін (п. 1 ст. 10 ЗУ Про ЖКП); без ліцензії, що мала бути отриманою Оператором ГРС на паперовому носії, а відомості про ліцензію мають бути внесені до ЄДРПОУ відповідно ч.11. ст. 13, ч.1 ст. 18, ч. 2 ст. 18, п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ Про ліцензування… та п. 45 статті 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; без належно оформлених первинних документів на підставі яких сформовано бухгалтерські документи для виставлення рахунку до сплати за надану послугу; без надання достовірної інформації про повноваження приватного Оператора ГРС здійснювати діяльність з використанням державних та місцевих газорозподільних систем, встановлювати ціну/тариф для населення та інших повноважень; без дотримання принципу добросовісності - загальноправового принципу, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав; без врахування абзацу другого частини третьої статті 2 Закону Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування від 29 липня 2022 року № 2479-IX та постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану; з використанням юридичного конструкту (правової невизначеності та колізій) на свою користь як біль сильнішої сторони-монополіста ніж менш захищеної сторони - громадянина та споживача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону не відповідає.

Предмет спору у цій справі є вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про ринок природного газу», який визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України (стаття перша Закону).

До сфери діяльності Регулятора належить, зокрема державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, утому числі діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу (стаття друга Закону).

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема, нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг (ч.2 статті третьої Закону);

Статтею 14 Закону встановлено, що Регулятор на своїх засіданнях, зокрема:

розглядає та приймає рішення з питань, що належать до його компетенції;

розглядає і схвалює в межах своїх повноважень проекти актів законодавства, пропозиції стосовно вдосконалення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг;

приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції;

розглядає справи щодо видачі ліцензій та дотримання суб`єктами господарювання ліцензійних умов, а також щодо застосування санкцій за порушення ліцензійних умов та законодавства з питань державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суміжних ринків (частина четверта);

Рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.

Регулятор веде реєстр всіх прийнятих рішень та забезпечує вільний доступ до них на своєму офіційному веб-сайті у затвердженому ним порядку (частина шоста).

Рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності (частина сьома)

Рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг (частина дев`ята).

Відповідно до статті 17 Закону для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема:

приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції;

розробляє та затверджує нормативно-правові акти, у тому числі:

ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;

порядки контролю за дотриманням вимог законодавства у відповідній сфері регулювання та ліцензійних умов;

правила ринку, правила ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку та зміни до них відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії";

кодекси систем передачі та розподілу електричної енергії, газотранспортної та газорозподільних систем, кодекси газосховищ та установки LNG, підготовлені операторами, та ініціює внесення змін до них;

порядки (методики) приєднання до електричних, теплових, газових мереж, розрахунку плати за приєднання та фінансування послуг з приєднання;

порядок ліцензування видів господарської діяльності, державне регулювання яких здійснюється Регулятором;

затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону;

здійснює сертифікацію операторів системи передачі, газотранспортної системи та операторів газосховищ відповідно до встановленого ним порядку.

Отже, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, створена і провадить свою діяльність на підставі та у відповідності до Законів України «Про ринок природного газу», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

У межах повноважень, визначених зазначеними Законами Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, видала постанову №778 від 15 липня 2017 року, якою ПАТ «Полтавагаз» надано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території м. Полтава та Полтавської області (крім міст Кременчук, Лубни, Горішні Плавні, Лубенського, Пирятинського, Оржицького, Гребінківського, Гадяцького, Семенівського, Кременчуцького районів та села Радянське Кобеляцького району Полтавської області), де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ПОЛТАВАГАЗ».

У межах повноважень, визначених Законами, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердила Кодекс газорозподільних систем (постанова від 30 вересня 2015 року №2494, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824) і Типовий договір розподілу природного газу (постанова від 30 вересня 2015 року № 2498, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1384/27829).

Рішенням Конституційного Суду України № 5-р/2019 від 13 червня 2019 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частина перша статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частина перша, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частина шоста статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII.

У пункті третьому резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 5-р/2019 від 13 червня 2019 року також зазначено: «Частина перша статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частина перша, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частина шоста статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з 31 грудня 2019 року».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення конституційних принципів у сферах енергетики та комунальних послуг» № 394-IX від 19 грудня 2019 року до Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" внесені зміни з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 5-р/2019 від 13 червня 2019 року

Згідно ст.5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг.

Згідно п.1 ч.2 цієї статті виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

Згідно п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч.ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Положеннями ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до п.1.3. Типового договору розподілу природного газу фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Наведене положення типового договору у частині підтвердження факта приєднання до його умов і виникнення у споживача обов`язку оплачувати фактично спожиті послуги узгоджується із сталою судовою практикою, згідно якої відсутність письмово оформленого договору із виконавцем послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18).

У підтвердження факта приєднання відповідачки до умов типового договору розподілу природного газу шляхом фактичного споживання газу позивач надав суду належним чином завірену карту абонента (а.с.7), відомості контрольного зняття показників лічильників (а.с.13), фотографію лічильника газу відповідачки (а.с.14).

Відповідачка не надала суду доказів неспоживання природного газу у її помешканні або ж доказів подання у встановленому порядку заяви про відмову від отримання послуг з постачання природного газу.

Порядок (алгоритм) розрахунку заборгованості і період, за який вона (заборгованість) нарахована, наведені у позовній заяві (а.с.4 і зворот) і картці абонента (а.с.7). Розрахунок заборгованості викладений доступно і не потребує спеціальних знань для того, щоби зрозуміти, яким чином, на підставі яких вихідних даних і за який період розрахована заборгованість. Тому відповідачка не була позбавлена можливості на виконання приписів ст.81 ЦПК України подати суду свій розрахунок, якщо вважала, що заборгованість визначена позивачем неправильно.

Стосовно письмових пояснень відповідачки на апеляційну скаргу слід зауважити, що у суді першої інстанції вона не повідомляла про те, що власником садиби АДРЕСА_1 з квітня 2021 року є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Суд першої інстанції у рішенні з цієї обставини не встановлював і відмовив у позові з інших підстав.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не має права приймати до уваги і досліджувати нові докази за відсутності підтверджень того, що сторона по справі з об?єктивних причин була позбавлена можливості подати такі докази суду першої інстанції, тому доводи письмових пояснень відповідачки на апеляційну скаргу із долученим до них письмовим доказом апеляційний суд до уваги не приймає.

З наведених міркувань рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. а саме про стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості за послуги з розподілу природного газу у сумі 2 112,19 грн.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, за подання суду позову позивачем сплачений судовий збір у сумі 2 684 грн.

Оскільки позов задоволений у повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати на сплату судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвокатки Ревягіної Світлани Іванівни, представниці за довіреністю Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», задовольнити .

Рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 16 травня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позов Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (; адреса: м.Зіньків Полтавського району, вул. Соборності,2) заборгованість зі сплати отриманих послуг з розподілу природного газу у сумі 2 112 грн 19 коп., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 684 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду безпосередньо протягом тридцяти з дати виготовлення повного текста постанови.

Повний текст постанови виготовлено 01 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов