Справа № 199/4524/25
(2/199/3210/25)
Рішення

Іменем України

24 вересня 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра, в складі:

головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Кахикало А.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , треті особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Терещенківська 27", Управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про вселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (далі-позивач) 04.04.2025 року звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра з цивільним позовом до ОСОБА_6 (далі-відповідач), треті особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Терещенківська 27", Управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, в якому просить: вселити ОСОБА_1 та його малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачка є рідною сестрою позивача по матері, спірна квартира АДРЕСА_1 була надана матері ОСОБА_7 зігдно ордеру № 866 від 19.01.1985 р., на сім`ю з 4-х осіб: матері ОСОБА_7 , вітчима ОСОБА_8 , сестри ОСОБА_9 та ОСОБА_1 . Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після її смерті стосунки з вітчимом та відповідачкою ускладнилися, вони заперечували про ти того, щоб позивач проживав у квартирі, почали її здавати в оренду, так як після смерті матері вітчим пішов проживати до співмешканки в с.Лбимівка, а відповідача постійно проживала за місцем проживання свого чоловіка. ІНФОРМАЦІЯ_4 вітчим ОСОБА_8 помер, після його смерті відповідачка продовжує здавати квартиру в оренду. В листопаді 2024 року отримав довідку № 024285 про склад сім`ї, з якої стало відомо, що наймачем спірної квартири після смерті ОСОБА_8 є ОСОБА_6 . В спірній квартирі зареєстровані малолітні діти позивача та вони мають право там проживати. Позивач неодноразово намагався заселитися в квартиру, але там проживають сторонні особи. Так як іншого житла ні він ні його діти на мають, відповідачка ухиляється від спілкування та заперечує проти їх вселення до квартири, просить ухвалити рішення про їх вселення.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримала та просили задовольнити позов.

Відповідачем подано відзив на позову заяву, в якому вказано, що позивач більше 10 (десяти) років не проживає у спірній квартирі. Разом із дітьми має постійне житло в селі Любимівка Дніпровського району. Ніколи не виявляв намірів на повернення до квартири, доки не дізнався про подання відповідачем позову про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Факт не проживання ОСОБА_1 та його дітей підтверджується долученими доказами. Після того, як ОСОБА_1 виїхав з квартири питання про його проживання, користування вказаним житлом, з його боку не підіймалося взагалі. Будь-яких заперечень чи перешкод, ані відповідачка ОСОБА_6 , ані її покійний батько не чинили. Навпаки факт не проживання позивачів та байдужість до квартири підтверджується низкою доказів. Стосовно ключів та доступу до квартири, так вони не змінювалися з часів, як видавався ордер на вселення. Фактично ОСОБА_1 увесь час мав доступ до житла, проте в розумінні статей 71, 72 Житлового кодексу України втратив таке право. Щодо здачі квартири в оренду в період часу з листопада 2023 року по вересень 2024 року - ОСОБА_6 не заперечує повідомлено, що за кожен місяць ОСОБА_1 отримував половину коштів, які сплачували квартиранти. В інші періоди квартира не здавалася в оренду, в ній проживав покійний батько відповідачки, а згодом й сама ОСОБА_6 зі своєю сім`єю.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві.

В судових засіданнях були допитані свідки зі сторони позивача ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які показали суду, що знайомі з позивачем по справ, на даний час він проживає в с.Любимівка з дітьми, має сестру по матері, за її життя відвідував у місті, бували там на квартирі. В серпні 2024 року разом їздили в Дніпро до квартири, проте було зачинено, не потрапили до квартири, вважають що сестра перешкоджає.

Свідки зі сторони відповідача ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 показали суду, що знають тривалий час ОСОБА_6 , проживають поруч, в квартирі проживав батько ОСОБА_15 , підтримували спілкування, потім дізнались, що він помер. Також деякий час на квартирі жили квартиранти. На даний час в квартирі проживає ОСОБА_6 з родиною. Також свідок ОСОБА_14 повідомила обставини проживання з ОСОБА_8 , та відомості про те, що позивач не проявляв інтересу до приватизації квартири, не збирав документи, хоча на цьому наполягали.

Від представника ОСББ «Терещенківська 27» надійшли пояснення про те, що ОСББ розпочало свою діяльність з 01.09.2020 року, квартира не приватизована тому на загальні збори запрошується Дніпровська міська рада, внески сплачує ОСОБА_6 вчасно. З позивачем ОСОБА_1 за роки існування ОСББ не знайомі.

Представник управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в судове засідання не прибув.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Відповідно до рішення виконкому Самарського району №162/3 від 16.04.1985р. ОСОБА_7 19.04.1985р. було видано виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська ордер №866 на заняття трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . В квартирі були зареєстровані: мати ОСОБА_7 ; батько ОСОБА_8 , відповідачка ОСОБА_6 (на той час, ОСОБА_16 ) та син ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) батько відповідачки ОСОБА_8 на підставі рішення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі Ради виконавчого комітету №138 від 20.07.2018р. «Про надання дозволу на зміну договору найму житлового приміщення», як основний наймач, 04.12.2018р. уклав типовий договір найму згаданого вище житла з КП «ЖГ Самарського району» Дніпровської міської ради. На той час в квартирі були зареєстровані ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_17 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), відповідно до рішення Дніпровської міської ради №4-2/5 від 02.05.2023р. надано дозвіл ОСББ «Терещенківська 27» на зміну умов договору найму житлового приміщення трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , а саме: замість померлого наймача ОСОБА_8 визначено основного наймача відповідачку ОСОБА_6 , та зазначено склад сім`ї 3 особи, брат ОСОБА_1 , племінниця ОСОБА_4 . Долучено письмові заяви від імені ОСОБА_6 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про надання дозволу на зміні умов договору найму від 13.12.2022 року та відповідні згоди на обробку персональних даних від 27.01.2023 року.

Також до матеріалів справи долучено договір оренди від 03.10.2023 року зі строком дії до 03.10.2024 року та відомості про надсилання відповідачем щомісячно грошових коштів, як вказано представником відповідача за їх домовленістю від здачі квартири в оренду.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог суд керується наступним.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст.5 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) власника порушені, невизнані або оспорені та за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

За ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

У відповідності до частини 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 вказаної статті Кодексу).

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України визначено випадки, у яких сторона звільняється від доказування обставин, на які посилається.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.9 ЖК України : ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Відповідно до статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Звертаючись до суду позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту проживання у спірній квартирі його чи його неповнолітніх дітей, таких обставин не встановлено і в ході судового розгляду справи.

На підтвердження того, що ані позивач ані його малолітні діти не приживають у спірній квартирі відповідачем надано: акт про фактичне не проживання осіб в квартирі та відсутності особистих речей від 08.11.2024р. відповідно до якого встановлено, що головою ОСББ Нагурною А.С., в присутності сусідів-свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_12 проведено обстеження житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за вказаною адресою, проте жодного дня в ній не проживали, особистих речей не виявлено, ознак, які б вказували на фактичне проживання дітей немає. Акт про фактичне не проживання осіб в квартирі та відсутності особистих речей від 08.11.2024р. відповідно до якого встановлено, що головою ОСББ Нагурною А.С., в присутності сусідів-свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_12 проведено обстеження житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 та встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрований за вказаною адресою, проте фактично в ній не проживає щонайменше з 2010 року, особистих речей не виявлено, ознак, які б вказували на фактичне проживання останнього немає. Акт обстеження умов проживання №04/4146 від 25.12.2024р., складеного начальником та спеціалістом відділу ЗПД УССД адміністрації АНД району Дніпровської міської ради, з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_6 , її чоловік ОСОБА_19 та їхня дочка ОСОБА_20 . Інших осіб, які б проживали в даній квартирі не встановлено. Відповідь Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №07-07/1980 від 19.11.2024р. на адвокатський запит №50 від 14.11.2024р. в якій зазначено, що зі слів депутата Любимівської сільради ОСОБА_21 , ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом із малолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_18 . Така й інформація підтверджується відповіддю Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №07-07/1979 від 19.11.2024р. на адвокатський запит №51 від 14.11.2024р. Відповідь Любимівської гімназії №272 від 10.12.2024р. на адвокатський запит №57 від 03.12.2024р. де повідомляється, що ОСОБА_4 навчається в 5 класі Любимівської гімназії. Цікавиться успішністю дитини та відвідує батьківські збори батько ОСОБА_1 . Відповідь КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Підгородненської міської ради №530 від 12.12.2024р. на адвокатський запит №59 від 10.12.2024р. в якій повідомлено, що діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувають на обліку в Любимівській АЗПСМ.

Отже, вище перелічені обставини та факти вказують на те, що позивачі по даній справі проживають, навчаються, перебувають на обліку в амбулаторії на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що доводить їх відсутність за зареєстрованим місцем проживання у місті Дніпрі в квартирі АДРЕСА_1 .

Окрім того, суд звертає увагу на інший аспект даної справи, звертаючись до суду позивач вказує на те, що відповідачем чиняться перешкоди у реалізації ним свого права на користування спірною квартирою, проте жодних доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять (такими доказами можуть бути відомості про зміну замків, фізичне обмеження в заселенні, акти відповідних органів та служб, письмові заперечення на вселення тощо, тобто відомості які зафіксовані належним чином та відображають дійсне волевиявлення іншої сторони яке заперечує наявність права у особи), так як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Навпаки, долучені до матеріалів справи відомості, такі як письмові згоди на зміну наймача квартири зі сторони позивача, обізнаність про здавання її в оренду та отримання частини коштів за це, свідчать про наявність домовленості між сторонами щодо порядку використання спірної квартири.

Також з досліджених в ході судового розгляду справи обставин випливає, що спірна квартира не є єдиним житлом відповідача та його дітей, вони тривалий час проживають в с. Любимівка.

Фактично інтерес до житла позивач став проявляти лише після звернення відповідачки до нього, у лютому 2025 року з позовом про втрату відповідачем права користування житлом (справа № 199/2485/25).

Те, що відповідач ухиляється від спілкування з позивачем, ще не свідчить про неможливість проживати позивача у спірній квартирі та користуватися нею.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходь до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_6 , треті особи - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Терещенківська 27", Управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про вселення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 29.09.2025 року.

Суддя А.О. Кошля 29.09.2025