Справа № 465/3748/24 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/1719/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосудді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувшив порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року в складі судді Мигаль Г.П. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У травні 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №9-35 від 21.05.2023 в розмірі 62500, 00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» та відповідачем укладено договір №9-35, в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписанням Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10000 грн., строком на 150 днів, шляхом переказу грошових коштів на його платіжну картку НОМЕР_1 , емітовану АТ «А-Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування.

У зв`язку з порушенням зобов`язання, заборгованість за Договором №9-35 від 21.05.2025 станом на 08.05.2024 становить 62500 грн, з яких 10000 грн. заборгованість за кредитом, 52500 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 21.05.2023 по 18.10.2023 року включно.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив про задоволення позову, а також про стягнення судового збору в розмірі 2422,40 грн. грн та 9000 грн. витрат на правничу допомогу.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за Кредитним договором №9-35 від 21.05.2023 в сумі 62500,00 грн, з яких: 10000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 52500,00 грн. сума заборгованості за відсотками за період з 21.05.2023 року по 18.10.2023 року (включно).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судові витрати у виді судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, 21.05.2023 між сторонами укладено Договір про надання кредиту 9-35. Згідно із п.п.1.1-1.4 умов договору, товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за ористування кредитом не пізніше строку, визначеного в п. 1.3 цього договору. Процентна ставка за користування кредитом 1,7% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього Договору. У розрахунку заборгованості, наданому позивачем зазначено, що починаючи з моменту укладення договору, а саме з 21.05.2023 до 18.10.2023 відсотки нараховувалаися за відсотковою ставкою 3,5 % на день, що суперечить умовах кредитного договору, укладеного між сторонами. Вказує, що у самому кредитному договорі прописано, що на період дії договору відсоткова ставка становить 1,7 % на день, а відповідно до п.3.3. Договору, у разі прострочення виконання договору, тобто після спливу 150 днів, встановлюється відсоткова ставка 3,5%. Вважає, що позивач намагається ввести суд в оману та незаконно нарахувати відсотки ніби то за прострочену заборгованість.

Додає, що ТОВ «ФК «Ріальто» не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнтаі Тарифів, що в сукупності із Заявою свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Наголошує, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами.

Звертає увагу на те, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Ріальто» висловив свої заперечення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договром, ціна позову є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, при цьому врахував, що дійсно між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, встановлено факт отримання відповідачем грошових коштів та їх неповернення позивачу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 21 травня 2023 року між ТОВ «ФК «Ріальто» та ОСОБА_1 укладено договір №9-35, згідно із умовами якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 10000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 150 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50%) у межах строку кредитування. Погоджена процентна ставка за користування кредитомє фіксованою та не змінюється протягом строку надання Кредиту.

У договорі зазначено, що строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

У пункті 1.4 договору також вказано, що його невід`ємною частиною є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК «Ріальто», які розміщені на сайті monetka.ua, rialto.com.ua.

Вказаний договір підписаний відповідачкою електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 815024.

Переказ коштів за договором №9-35 від 21.05.2023 в сумі 10000 грн на карту відповідача підтверджується документом №579345714.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконав умов договору, у нього утворилася заборгованість, яка на 08 травня 2024 року становить 62500,00 грн, з яких 10000,00 гривень заборгованості за кредитом; 52500,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 21.05.2023 по 18.10.2023 (включно).

Обґрунтовуючи поданий позов, ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» зазначив, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору №9-35 від 21.05.2023.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Як встановлено судом, стороною відповідача не заперечується сам факт укладення кредитного договору.

Враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 815024, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що укладення договору №9-35 від 21 травня 2023 року узгоджується із ст.ст.6, 627 ЦК України та ст.ст.11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Також, із вищевикладеного слідує, що ОСОБА_1 із запропонованими умовами ТОВ «ФК «Ріальто» ознайомився та погодився з ними, оскільки, за протилежного, не відбулося би накладання електронного підпису.

Уклавши вказаний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в такому закріплені.

Як вбачається з матеріалів справи, під час підписання кредитного договору, позикодавцем та позичальником досягнуто домовленості про те, що позичальник сплачує позикодавцю плату за користування кредитом за процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (150 днів).

Покликання апелянта на те, що п. 1.3 Договору передбачено процентну ставку 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього Договору є безпідставним, бо умови Догвору такого не визначають.

Перевіряючи наданий стороною позивача розрахунок заборгованості, колегія суддів вважає такий належним та допустимим доказом, оскільки такий грунтується на умовах укладеного між соронами договору.

Отже, встановивши зазначені обставини, а саме те, що позичальник ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором № 9-35 від 21.05.2023 не виконав, допустив заборгованість за кредитом у розмірі 62500,00 грн., з яких 10000,00 грн заборгованість за кредитом та 52500,00 грн. (10000*3,5%*150=52500) - заборгованість за нарахованими процентами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з останнього на користь кредитодавця ТзОВ «ФК «Ріальто» заборгованості за кредитом у вказаному вище розмірі.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу несправедливого та надмірно завищеного розміру відсотків за кредитним договором, то слід зазначити таке.

У даному випадку правовідносини між сторонами справи виникли на підставі укладеного в електронній формі кредитного договору з використанням визначених сторонами ідентифікаторів особи, яка отримує кредитні кошти, що належним чином відповідає вимогам профільного законодавства, зокрема, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що учасниками справи під сумнів при апеляційному перегляді не ставиться.

За обставин цієї справи, позичальник (позивач) шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, отриманого від позивача, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції відповідача), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн, строком на 150 днів шляхом переказу на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% (річна процентна ставка становить 1277,5% річних) від суми кредиту за кожен день користування (п. 1.1, 1.2 договору).

При цьому, волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Однак, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Відповідно до п.2.3.5 кредитного договору позичальник протягом 14 календарних днів з дня укладення цього договору міг відмовитися від нього без пояснення причин, повернувши кредитні кошти кредитодавцю.

Позичальник ОСОБА_1 , надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, фактично погодився із розміром процентів, а отримавши кредитні кошти, не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення цього договору відмовитися від нього без пояснення причин, повернувши кредитні кошти кредитодавцю.

Інші доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, і дослідивши наявні у справі докази та надавши їм вірну правову оцінку, дійшов правильного висновку, задовольнивши позов.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чивиконав суд свійобов`язокщодонаданняобґрунтування, щовипливаєзістатті 6 Конвенції, може бути визначенотільки з огляду на конкретніобставинисправи (ПронінапротиУкраїни, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк