Справа № 523/4236/23
Провадження №2/523/1018/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участі секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

представника позивача адвоката Кожухар В.А.

представника відповідача адвоката Веселова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання дії неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси з позовними вимогами до Акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання дії неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, звернувся адвокат Кожухар Володимир Андрійович.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 23.09.2021 року ОСОБА_2 придбала у власність земельну ділянку кадастровий номер: :03:001:0886, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. Представник зазначає, що в ході проведення земляних робіт на зазначеній земельній ділянці, будівельниками було виявлено підземний газопровід, який проходить через її земельну ділянку. Листом від 25.01.2022 року Фонтанська сільська рада повідомила, що газифікація с. Вапнярка згідно генерального плану, який був узгоджений в 2012 року, повинна проходити по землям комунальної власності, а саме, вздовж проїзної частини дороги. В подальшому, 16.02.2023 року представники відповідача, повідомили позивача, що провели відключення підземного газопроводу середнього тиску за межами земельної ділянки позивача, однак, сам трубопровід, який знаходиться на земельній ділянці позивача не демонтовано, що є перешкодою у здійсненні позивачем робіт з будівництва та благоустрою земельної ділянки.

На підставі викладеного представник позивача просить: визнати дії АТ «Одесагаз» неправомірними щодо розміщення розподільчого підземного газопроводу середнього тиску на ділянці кадастровий номер: :03:001:0886; зобов`язати АТ «Одесагаз» негайно демонтувати ділянку розподільчого підземного газопроводу середнього тиску; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі: 20 000 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси від 13 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1, а.с.59).

На адресу суду 20.04.2023 року (вх. 3117/23) надійшов відзив на позовну заяву за підписом адвоката Веселова О.В. Разом із відзивом адвокат подав клопотання про здійснення переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування клопотання зазначив, що справа має розглядатись саме в порядку загального позовного провадження, оскільки є складною, потребує детального та ретельного дослідження доказів, є потреба витребувані нових доказів, що вказує на те, що справа має розглядатись саме в загальному порядку (а.с.63-66).

Також, представник відповідача заявив клопотання про залучення до участі в справі в якості відповідача власника газопроводу ПП «Авдєєв і К» та клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи Новодофінівську сільську раду.

Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву на адресу суду 08.05.2023 року (вх. № 12484) надійшла відповідь на відзив (а.с.93-102).

Ухвалою суду від 12 липня 2023 року - клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Одесагаз» адвоката Веселова Олександра Вікторовича задоволено частково.

В задоволенні клопотання про залучення до участі в справі співвідповідача та третьої особи - відмовлено.

Розгляд цивільної справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (т. 1, а.с.126-127).

Також, на адресу суду 02.02.2024 року (вх. № 3667) надійшло клопотання про витребування доказів (т. 1, а.с.141-144).

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року - клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кожухар Володимира Андрійовича про витребування доказів задоволено частково.

Витребувано від у АТ «Одесагаз» копію робочого проекту газопостачання по вулицям с. Вапнярка, Комінтернівського району, Одеської області;

копію виконавчо технічної документації будівництва газопроводу середнього тиску по вул. Степна, Лугова,1, Лугова,2, Лугова,3, Десантна с. Вапнярка;

копію документа на право власності на ділянку газопроводу середнього тиску по вул. Степна, Лугова,1, Лугова,2, Лугова,3, Десантна с. Вапнярка;

копію договору на господарське відання складовими газотранспортної системи України б/н від 01.01.2014 року укладеного між ТОВ «Авдєєв і К» та АТ «Одесагаз» (всі сторінки в повному обсязі) (т.1, а.с.159).

На адресу суду 10.05.2024 року (вх. № 16074) надійшла заява за підписом представника відповідача щодо надання додаткових доказів до матеріалів справи (т. 1, а.с.163-171).

Також, на адресу суду надійшло клопотання за підписом представника позивача про тимчасове вилучення доказів (т. 1,а.с.174-178).

В подальшому за підписом представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та відповідно поновлення строку на подачу доказів (т. 1, а.с.183-190).

Крім іншого, на адресу суду 15.07.2024 року (вх. № 23664) надійшла заява за підписом представника відповідача про надання доказів на виконання ухвали суду від 12.03.2024 року (а.с.1-194 том №2).

Також, на адресу суду 10.02.2025 року (вх. № 4609) надійшли додаткові пояснення за підписом представника позивача (т. 2, а.с.215-220).

Ухвалою суду від 10 березня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.195-196 том №2).

Також, на адресу суду представником відповідача АТ «Одесагаз» Веселова О.В. надійшло письмове «Вступне слово». Згідно якого представник зазначив, що відповідно до положення ст. 136 ГК України - право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства

У випадках, визначених Законом України "Про трубопровідний транспорт", з метою створення оператора газотранспортної системи держава через уповноважених суб`єктів управління об`єктами державної власності на підставі договору може передавати суб`єкту господарювання об`єкти державної власності на праві господарського відання без права їх відчуження.

Зазначив, що право господарського відання є одним із видом речових прав на чуже майно, є похідним від права власності.

Представник зазначає, що відповідно до наданих документів відповідач ні коли не був власником складових газотранспортної системи побудованого газопроводу в селі Вапнярка. Газопровід був переданий відповідачу у господарське відання на підставі договору про господарське віддання складових газотранспортної системи від 01.01.2014 року. У розділі ІІ вищевказаного договору на господарське відання складовими Єдиного газотранспортної системи (побудованого газопроводу в селі Вапнярка) ЧП «Авдєєв и К» в особі Авдєєва Г.Г. з однієї сторони, та представником газорозподільного підприємства керівником Одеського міжрайонного управління експлуатації газового господарства (ОМУЕГГ) ОСОБА_3 побудований газопровід передано у господарське відання ОМУЕГГ та прямо зазначено, що право власності на вказаний газопровід не переходить до газорозподільного підприємства.

На час будування газопроводу сторонньою для відповідача організацією ЧП «Авдєєв и К» вказана земельна ділянка перебувала у комунальній власність і ніяким чином права попереднього власника, на момент будівництва не порушувало. Права позивача є похідними від прав попереднього власника. Відповідач здійснював технічний нагляд за роботами по газифікації вказаного населеного пункту під час будівництва цього газопроводу (а.с.197-198).

Крім іншого, 25.09.20205 року представником відповідача Карась М.М. надано письмову промову в судових дебатах.

Згідно письмової промови представник зазначив, що посилання позивача на Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності є некоректним так як будівництво та прийняття в експлуатацію газотранспортних систем регулюється іншим законодавством. На момент будівництво, спірний газопроводів прокладався за межами населеного пункту (поле). Верховний суд в справі №727/10746/20 від 22.08.2022р. зазначив «Згідно з частинами першою та другою статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виключно до моменту введення новоствореного об`єкта в експлуатацію, особа може бути визнана власником матеріалів. Після підписання акта введення об`єкта в експлуатацію, виникає новий об`єкт - газопровід, що є новим об`єктом права власності, замість матеріалів, а тому, якщо об`єкт був введений в експлуатацію, закон не дає можливості визнавати право власності на матеріали, з яких він побудований, оскільки матеріалів, як речі матеріального світу, вже не існує. При цьому Закон України «Про трубопровідний транспорт» також забороняє визнавати право власності на газопровід, введений в експлуатацію, з підстав, зазначених вище».

Позивач не довів суду факт будівництва спірного газопроводу з порушенням діючого законодавства. Трубопровід був прийнятий в експлуатацію органами державної виконавчої влади. Приписів від контролюючих органів стосовно переміщення спірного газопроводу до АТ Одесагаз не надходило.

З урахуванням викладеного просить відмовити в задоволенні позову (а.с.207-209 том №2).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кожухар Володимир Андрійович позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначив, що позивач, як власник земельної ділянки наділена правами щодо вимагання від відповідача усунення перешкод в користуванні її власністю, у зв`язку з цим просить позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Веселов Антон Олександрович зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає, вказав, що жодних дій, які б порушували право власника щодо земельної ділянки не вчиняв, зазначив, що підтримує відзив на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.09.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського районного територіального округу Одеської області Денісовою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 950 встановлено, що ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 прийняла у власність земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер: :03:001:0886, категорія земель землі житлової та громадської забудови, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), склад угідь: загальна площа земельної ділянки- 0,1500 га, в тому числі рілля 0,15-00 га, виділена в натурі на місцевості в межах згідно з кадастровим планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що земельна ділянка належить продавцю на праві приватної власності, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване Новодофінівською сільською радою Лиманського району Одеської області 21.07.2020 року за № 37485906 та виданий Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 217835938 від 27.07.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 (а.с.20-21).

Так, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка, кадастровий номер: :03:001:0886 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_5 . Розмір частки: 1/1. Форма власності: приватна.

Згідно додаткових відомостей: відомості про обмеження у використанні земельної ділянки: вид обмеження водоохоронна зона, площа земельної ділянки, на яку поширюється дія обмеження 1,1500 га, підстава Закон, Земельний кодекс України, Водний кодекс України, постанови КМУ від 13.05.1996 року № 502 «Про затвердження Порядку користування землями водного фонду» від 14.04.1997 року № 346 «Про затвердження Порядку складання паспортів річок і Порядку уставлення берегових смуг водних шляхів та користування ними», строк дії обмеження безстроково (а.с.18-19).

Щодо обставин звернення до суду з позовом про визнання дій неправомірними, щодо розміщення розподільчого підземного газопроводу середнього тиску на ділянці кадастровий номер: :03:001:0886, зобов`язання відповідача негайно демонтувати ділянку розподільчого підземного газопроводу середнього тиску.

Так, позивач зазначає, що на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності, вона збудувала будинок із дотриманням всіх будівельних норм і стандартів, однак, під час проведення земельних робіт на земельній ділянці, будівельними було знайдено підземний газопровід, який проходить через земельну ділянку позивача. Відомостей щодо законних підстав проходження газопроводу на земельній ділянці не має.

Так, судом встановлено, що відповідно до Акта від 30.10.2021 року складеного та підписано працівниками поліції, майстром АДС та слюсарем встановлено, що вказаний акт складено за адресою: АДРЕСА_2 встановлено по прибутті на місце пригоди було встановлено прорив газопроводу середнього тиску. Гозопровод ДУ 63 СД перебитий пополам. Прорив усунуто шляхом встановлення двох пережимів на Д 63 СД (а.с.10).

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась з заявою до начальника ОМУЕГГ АТ «Одесагаз» від 08.11.2021 року вих. № 4517 згідно якої просить терміново прибрати газову трубу, що йде крізь її земельну ділянку (а.с.23 том №1).

Щодо прокладання мереж газифікації в с. Вапнярка, судом досліджуються наступні документи.

Листом від 25.01.2022 року за підписом Заступника сільського голови на ім`я Ларшер Яни встановлено наступне. Розглянувши заяву від 10.01.2022 року щодо питання надання дозволу на проведення робіт з прокладання мереж газифікації в с. вапнярка Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області по вул. 2-а Лугова газифікація с. вапнярка відповідно до генерального плану була проведена відповідно до плану, який був затверджений в 2012 році, повинна проходити по землям комунальної власності, а саме в здовж проїжджої частини дороги.

Згідно даного листа, ОСОБА_6 рекомендовано звернутися до ПАТ «Одесагаз» щодо необхідності проведення робіт з виносу мереж газифікації з приватної власності, а саме земельної ділянки по АДРЕСА_3 та провести роботи згідно затверджених схем (а.с.22 том №1).

Судом досліджується лист вих. № 78 від 26.01.2023 року за підписом начальника юридичної служби АТ «Одесагаз» на ім`я адвоката Кожухар В.А. Встановлено наступне: на сьогоднішній день, відповідно до інформації АТ «Одесагаз» будинок АДРЕСА_4 не газифіковано.

У 2011 році за адресою: АДРЕСА_1 виконувалось будівництво підземного розподільчого газопроводу середнього тиску на замовлення голови Нофодофінівської сільської ради на підставі Технічних умов № 973 від 16.08.2011 року та робочого проекту.

Будівництво газопроводу було завершено у 2012 році та введене в експлуатацію 09.11.2012 року.

01.01.2014 року розподільний газопровід було передано у господарське відання ПАТ «Одесагаз» на підставі Договору на господарське відання складовими Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільчими підприємствами). До листа відповіді надано акт прийому в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання, технічні умови, договір на господарське відання складовими Єдиної газотранспортної системи України від 01.01.2014 року.

Судом досліджується виконавча документації газопроводу середнього тиску по вулицям с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області (а.с.8-194 том №2).

Згідно виконавчої документації встановлено, що сільський голова О.Б. Бойко звернувся з листом від 09.09.2011 року до Директора ПП «Авдєєв і К» з проханням виконати гідравлічну розрахункову схему для газопостачання села Вапнярка. Оплату гарантує (а.с.38).

Листом від 18.08.2011 року за підписом сільського голови Новодофінівська сільська рада дає дозвіл на проектно-пошукові роботи і будівництво газопроводу високого, середнього тиску «ПП Авдєєв і К» в селі Вапнярка (а.с.39).

В документах міститься довідка про чисельність населення та садового товариства «Пограничник».

Згідно акта при прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання закінчення робіт жовтень 2012 року.

В матеріалах виконавчої документації містяться акти: вхідного контролю, перевірки якості робіт з підготовки траншеї, згідно якої встановлено комісія в складі: представника експлуатаційної організації, монтажної організації, технадзора, перевірила якість виконаних робіт по влаштуванню траншеї при будівництві газопроводу середнього тиску по вул. с. Вапнярка, вул. Степова, Лугова (1,2,3), провулки АДРЕСА_5 ; акт перевірки якості по укладанню поліетиленових труб; акт перевірки якості робіт по засипці траншеї.

Отже, з огляду на досліджені документи судом встановлено, що роботи по газифікації с. Вапнярка проводились у період з 2011-212 року. Відповідно до затвердженого проекту газифікації с. Вапнярка, який був затверджений відповідно до генерального плану с. Вапнярка.

Встановлено, що право власності на земельну ділянку за позивачем зареєстровано в 2021 році, при цьому, судом встановлено, що при розроблені технічної документації з газифікації населеного пункту, лінія газопроводу була проведена вздовж вулиць Степова, Лугова, провулки та вул. Десантна. В даних Актах не вказано про проведення та розкопки траншеї та прокладення труби по земельній ділянці, яка перебувала у власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо.

За ст. 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» об`єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об`єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

За ст. 3 Закону України «Про трубопровідний транспорт» нормативні акти, що визначають правила проектування, будівництва, експлуатації, капітального ремонту та реконструкції об`єктів трубопровідного транспорту, організацію безпеки та охорони праці під час їх будівництва та експлуатації, пожежної, екологічної безпеки та санітарні норми, є обов`язковими для підприємств, установ, організацій та громадян.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про трубопровідний транспорт» діяльність, пов`язана з проектуванням, будівництвом, ремонтом та експлуатацією об`єктів трубопровідного транспорту, здійснюється на підставі спеціального дозволу (ліцензії) і підлягає обов`язковій сертифікації.

За п. 1.1.1 «Правил безпеки систем газопостачання», затверджених Наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 1 жовтня 1997 року № 254, які діяли на час виникнення спірних правовідносин (далі - «Правила безпеки систем газопостачання»), вбачається, що вони встановлюють вимоги до проектування, будівництва і експлуатації систем газопостачання, які поширюються на проектування і будівництво нових, розширення, реконструкцію та капітальний ремонт і експлуатацію діючих систем і об`єктів газопостачання.

Проектування, будівництво нових, реконструкція та технічне переоснащення систем газопостачання, у тому числі газопроводів середнього тиску наземних та надземних, регулюється Державними будівельними нормами «Газопостачання».

Так згідно Акта при приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання встановлено, що: приймальна комісія розглянула документацію, надано у відповідності з вимогами «Правил приймання закінчених об`єктів систем газопостачання» і «Правил безпеки системи газопостачання України», провела зовнішній огляд, встановила відповідність виконаних будівельно-монтажних робіт по проекту, провела необхідні додаткові випробування) пневматичні. Рішення комісії: будівельно-монтажні роботи виконані в повному обсязі у відповідності до проекту, вимог ДБН В.2.5.-20-2001 і «Правил безпеки систем газопостачання України» Пред`явлений до приймання газопровід середнього тиску по вул. в с. Вапнярка Комінтернівського району Оде5ської області.

Так, відповідно до ДБН В.2.5-20-2001 - Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди Газопостачання - 1.1 До складу систем газопостачання входять: - газопроводи і споруди систем газопостачання населених пунктів (включаючи міжселищні газопроводи, розподільчі газопроводи, внутріквартальні газопроводи і вводи), газопроводи до підприємств, теплових електростанцій (далі - ТЕС), котельних, автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій природного газу (далі - АГНКС); - газопроводи та газове обладнання промислових і сільськогосподарських підприємств, ТЕС, котельних, підприємств комунального і побутового обслуговування населення, житлових будинків і громадських будинків; - газорегуляторні пункти (далі - ГРП), газорегуляторні пункти блокові (далі - ГРПБ), шафові газорегуляторні пункти (далі - ШРП), газорегуляторні установки (далі - ГРУ), комбіновані будинкові регулятори тиску (далі - КБРТ), установки для отримання газоповітряних сумішей; - газонаповнювальні станції (далі - ГНС) і пункти (далі - ГНП), проміжні склади балонів (далі - ПСБ), стаціонарні автомобільні газозаправочні станції (далі - АГЗС) і пункти (далі - АГЗП), резервуарні установки, групові та індивідуальні газобалонні установки (далі - ГБУ і ІГБУ), випарні та змішувальні установки ЗВГ.

Згідно з п.4.2 - зовнішні газопроводи по території населених пунктів передбачають, як правило, підземним згідно з вимогами ДБН 360. Надземна та наземна прокладка зовнішніх сталевих газопроводів допускається всередині житлових кварталів та подвір`їв, на ділянках траси по вулицях (проїздах) при неможливості підземної прокладки із-за насиченості підземними комунікаціями, наявності скельних грунтів, що виходять на поверхню, а також при пересіченні газопроводами природних перешкод (ріки, струмки, яри, балки тощо). Надземна прокладка зовнішніх газопроводів повинна погоджуватися з місцевими органами містобудування та архітектури.

Відповідно до п. 3.1 «Правил безпеки систем газопостачання» роботи з будівництва газопроводів газорегуляторних пунктів та інших об`єктів систем газопостачання міст, селищ і сільських населених пунктів повинні провадитись згідно з затвердженим проектом газопостачання населеного пункту, а також за наявності організації, на яку покладено технічний нагляд і приймання робіт.

На підставі п. 3.3 «Правил безпеки систем газопостачання» проектна документація до затвердження замовником повинна бути погоджена з підприємством газового господарства щодо її відповідності виданим технічним умовам на проектування.

Відповідно до п. 3.9 «Правил безпеки систем газопостачання» будівництво об`єктів систем газопостачання повинно здійснюватися спеціалізованими будівельно-монтажними організаціями, які одержали в установленому порядку дозвіл органів Держнаглядохоронпраці на виконання робіт із спорудження систем газопостачання.

За п. 3.17, 3.21 «Правил безпеки систем газопостачання» після закінчення будівництва об`єкти систем газопостачання повинні прийматися комісією, що оформлюється актом за формою обов`язкового додатка 9 СНіП 3.05.02-88.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про трубопровідний транспорт» місцеві органи державної виконавчої влади, представницькі органи та органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень, зокрема, погоджують розміщення споруд та інших об`єктів трубопровідного транспорту.

За ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» вбачається, що місця розташування об`єктів визначаються місцевими органами містобудування та архітектури на підставі дозволу на будівництво виконавчих органів місцевого самоврядування, а також затверджених чинних містобудівних документів.

Судом встановлено (а.с.33 том №1) Витяг з містобудівної документації (Викопіювання) «Корегування генерального плану с. Вапнярка Одеського (Комінтернівського) району Одеської області (рішення про затвердження від 22.12.2011 року № 156-V), тобто на виконання норм ДБН газифікація села Вапнярка була проведена з попередньо затвердженим планом.

Судом встановлено, що В.о. сільського голови О.М. Радіонов звернувся з листом до Президента компанії «Одесагаз» з листом згідно якого Новодофінівська сільська рада просить виготовити та надати технічні умови приватному підприємству «Авдєєв і К» на газифікацію населеного пункту села Вапнярка Комінтернівського району Одеської області, яке входить до складу Новодофінівської сільської ради (а.с.69,70 том №1).

Згідно листа від 18.08.2011 року за підписом голови сільської ради О.Б. Бойко Президенту компанії «Одесагаз» - Новодофінівська сільська рада дає дозвіл на проектно-пошукові роботи і будівництво газопроводу високого, середнього тиску «ПП Авдєєв і К» в селі Вапнярка Комінтернівського району Одеської області, яке входить до складу Новодофінівської сільської ради (а.с.39том №2)

Отже, судом встановлено, що з члени громади в особі сільського голови висловили прохання щодо проведення газифікації населеного пункту с. Вапнярка.

Згідно дослідженої технічної документації та введення в експлуатацію спірного газопроводу будь-яких заперечень чи застережень відносно траси такого газопроводу з газифікації житлових будинків не встановлено.

Суд також зауважує, що доводи позивача на відсутність у матеріалах справи будь-яких документів, які підтверджували б факт будівництва газопроводу є безпідставним.

Разом з цим, посилання на відсутність застережень щодо використання земельної ділянки окрім водоохоронної зони є встановленим, та підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не надано та не було заявлено клопотання про витребування документів щодо відводу земельної ділянки попередньому власнику, а тому суд не може встановити, факт того, чи були на документах щодо відводу земельної ділянки встановлені відмітки з приводу проходження газопроводу, відповідно до затвердженого плану, який у свою чергу було затверджено в 2011-2012 роках.

Відповідно до ст. 181 ЦК до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, саме фізична прив`язка об`єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їхнього знецінення та зміни їхнього призначення, є основним критерієм віднесення речей до нерухомих.

При цьому суд звертає увагу на те, що Наказ Міністерства юстиції України від 14 квітня 2009 року № 660/5 «Про затвердження Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації», який відносив газопроводи до нерухомого майна, втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції № 599/5 від 7 квітня 2014 року.

На підставі аналізу наведених судом норм у їх сукупності свідчить про те, що віднесення газопроводу до нерухомого майна є невірним.

Суд зазначає, що органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень погоджують розміщення споруд та інших об`єктів трубопровідного транспорту на території відповідної громади.

Отже, суд встановив, що будівництво спірного газопроводу проведено відповідно до чинних на той час норм та правил, на підставі розробленої проектної документації.

Функціонування системи газопостачання та подальша експлуатація спірного газопроводу в повній мірі відповідає вимогам законодавства, інтересам територіальної громади, та не порушує її законних прав та інтересів.

Відповідно до положень ст. 73 Земельного кодексу України до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, надані під наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також під наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЗК на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про трубопровідний транспорт» до земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Вздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору.

На підставі ст. 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» охоронна зона землі вздовж магістральних та промислових трубопроводів, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» технічний коридор - земельна ділянка, в межах якої прокладено систему трубопроводів і комунікацій; а виконавча зйомка - нанесення розташування об`єкта на план землекористування та на інші картографічні матеріали.

На підставі п. 50 Розділу 4 Глави І Кодексу Газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» № 2494 від 30 вересня 2015 року (далі Кодекс ГРС), охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями, уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільних газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.

Згідно із п. 3 ст. 3, п. 1 ст. 17 розділу 4 Кодексу ГРС охоронні зони вздовж газопроводів середнього тиску встановлюються у вигляді ділянки землі, обмеженої умовними лініями, що проходять в 4 метрах від осі газопроводу по обидва боки, у межах яких забороняється здійснювати будівництво будь-яких будівель.

Відповідно до ст. 8, 10, 14 розділу 4 Кодексу ГРС охоронні зони об`єктів ГРМ зазначаються в документації із землеустрою з дати надання земельної ділянки для будівництва об`єкта ГРМ, траси газопроводів на місцевості позначаються покажчиками, а схеми розташування газопроводів і споруд на них передаються оператором ГРМ до відповідних місцевих органів самоврядування для забезпечення нанесення їх на плани населених пунктів та плани землекористувань районів.

Також за положеннями п. 1.12 «Правил безпеки газопостачання України», затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 285 від 15 травня 2015 року, вздовж траси газорозподільної системи в межах охоронної зони шириною 2 м. з обох боків не допускаються, зокрема, ведення земляних та будівельно-монтажних робіт.

Відповідно до п. 2.1 «Правил безпеки газопостачання України» охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільчих газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.

За п. 4.3.15 та п. 4.3.16 «Правил безпеки системи газопостачання України», затверджених Наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 1 жовтня 1997 року № 254, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, передбачалось, що уздовж траси підземного газопроводу повинні бути виділені смуги завширшки 2 м. з обох боків від осі газопроводу, в межах яких не допускаються складання матеріалів і обладнання, садіння дерев, влаштування стоянок автотранспорту, гаражів, кіосків та інших споруд.

Згідно п. 65 Розділу 4 Глави І Кодексу ГРС вбачається, що установлений законодавством особливий режим використання земель власниками та користувачами земельних ділянок, а також операторами ГРМ, - встановлюється в межах земель охоронних зон об`єктів газорозподільних систем для забезпечення належних умов їх експлуатації, запобігання їх пошкодженню та для зменшення можливого негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому.

Відповідно до п. 7, 8 Розділу 4 Глави ІІІ Кодексу ГРС проведення ремонтних будівельних та/або земляних робіт в охоронній зоні ГРМ здійснюється відповідно до законодавства за письмовим погодженням Оператора ГРМ. Письмове погодження, що надається оператором ГРМ на право проведення ремонтних, будівельних та земляних робіт поблизу ГРМ, має містити вимоги та умови, обов`язкові для виконавців при виконанні ремонтних, будівельних та земляних робіт. До погодження додається схема газопроводу та інженерних комунікацій, споруд (ГРП, ШРП, ВОГ, засобів електрозахисту тощо). Оператор ГРМ протягом 10 робочих днів з дня реєстрації письмового звернення юридичної чи фізичної особи або фізичної особи-підприємця щодо погодження проведення ремонтних, будівельних та/або земляних робіт в охоронній зоні ГРМ має надати письмове погодження або письмову обґрунтовану відмову. Письмове погодження надається на безоплатній основі.

Відповідно до п. 8.56 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, відстані по горизонталі (у світлі) від найближчих підземних інженерних мереж до будинків і споруд слід приймати за додатком 8.1, таблиця 1.

Згідно із додатку 8.1. Таблиця 1 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань по горизонталі (у світлі) від підземних мереж до фундаментів і споруд становить 2 метри.

Вказаний додаток встановлює відстані від найближчих підземних інженерних мереж, зокрема - газопроводів, які повинні складати, зокрема, для газопроводу низького тиску - 2 м., середнього тиску - 4 м. відповідно.

Згідно із ст. 111 ЗК обтяження прав на земельну ділянку встановлюється законом або актом уповноваженого на це органу державної влади, посадової особи, або договором шляхом встановлення заборони на користування та/або розпорядження, у тому числі шляхом її відчуження.

Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що сам по собі факт знаходження земельної ділянки в межах охоронної зони не тягне за собою вилучення її у власників та визнання недійсним рішень щодо передачі її у власність, а є тільки підставою для її використання власником з обмеженням.

Разом з тим суд зазначає, що сам по собі факт знаходження земельної ділянки в межах такої охоронної зони не тягне за собою вилучення її у власників, а є тільки підставою для її використання власником з обмеженням.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 175/5004/16-ц.

Згідно із ч. 4 ст. 373 ЦК власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

За ч. 2 ст. 152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В той же час за ч. 5 ст. 319 ЦК власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

На підставі ч. 5 ст. 111 ЗК відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, кадастрових планах земельних ділянок, іншій документації із землеустрою.

Суд зазначає, що обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 ЗК проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

З аналізу викладених правових норм вбачається, що у разі наявності обмежень для використання земельної ділянки такі обмеження мають бути обов`язково відображені в технічній документації та у проекті землеустрою.

Матеріалами справи встановлено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не виявила будь-яких обмежень окрім встановлених Водоохоронна зона.

Разом з цим, як зазначалось вище, позивачем не надано документів щодо відводу земельної ділянки першому власнику.

Проект по газифікації населення було затверджено рішенням від 22.12.2011 року № 156-V (а.с.33 том №1), відповідно до наданого проекту з мостобудівної документації, встановлено, що полоса відводу автомагістралі, не проходить через земельну ділянку № НОМЕР_1 .

Суд наголошує, що позивачем не було надано та не було заявлено клопотання про витребування від Новодофіновської сільської ради документів, щодо узгодження відведення земельної ділянки № 76 першому власнику, з метою встановлення наявності/відсутності будь-яких застережень, що пов`язані з проходженням на земельній ділянці газопроводу або вздовж такої.

Отже, встановлено, що позивач набула право власності на таку земельну ділянку без наявності обмежень у використанні цієї земельної ділянки, незважаючи на проходження по ній газопроводу середнього тиску.

Натомість, суд зазначає, що розташування спірного газопроводу не обмежує право власності позивача на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а дотримання встановлених законодавчих обмежень щодо її використання в розумінні ч. 5 ст. 319 ЦК, є обов`язком позивача.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом в постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 381/3189/16-ц.

Також судом встановлено, що земельну ділянку під будівництво будинку площею 0,1500 га за позивачем було зареєстровано у 2021р., тобто вже після прокладення і здачі в експлуатацію спірного газопроводу.

Суд зазначає, що під час складання проекту землеустрою або виготовлення технічної документації щодо землеустрою, повинно визначатись наявність на земельній ділянці газопроводу та відповідної охоронної зони, що в свою чергу передбачає його погодження з власником або балансоутримувачем вказаного газопроводу.

Встановивши, що на земельній ділянці прокладений газопровід, власник земельної ділянки, а саме Фонтанська сільська рада, передаючи у власність земельну ділянку попередньому власнику повинна була встановити обмеження щодо використання земельної ділянки шляхом встановлення охоронної зони на вимогу ч. 2 ст. 73 Земельного кодексу, якою встановлено, що уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів встановлюються охоронні зони.

Як вбачається із наданих виконавчих документів ПП «Авдєєв і К» газопровід по газифікації населеного пункту с. Вапнярка було здійснено на підставі заяви Нофодофінівської сільської ради з дозволу на проведення проектно-пошукових робіт і будівництво газопроводу високого та середнього тиску.

Газопровід був прийнятий до експлуатації і використовується з 2012 року, що підтверджується актом при приймання в експлуатацію (а.с.27 том №1).

Договором на господарське відання складовими Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 01.01.2014 року, встановлено, що ТОВ «Авдєєв і К» (власник) в особі директора, який діє на підставі статуту з однієї сторони і ПАТ «Одесагаз» керуючись Законом України «Про засади функціонування ринку природнього газу» та іншими нормативними актами, уклали цей договір предметом якого є: надання Підприємству на праві господарського відання Власнику складових Єдиної газотранспортної системи України: які безпосередньо приєднані до газових мереж Підприємства, яке є газорозподільним, та використовуються для забезпечення розподілу природнього газу.

Згідно п. 3.3. Підприємство має право:

3.3.1 використовувати майно у власних господарських цілях.

3.3.2 самостійно приймати рішення з питань організації діяльності щодо безаварійної експлуатації майна

3.3.3 залучати спеціалізовані організації для виконання будівельних, монтажних, ремонтних чи інших робіт з майном які необхідні для здійснення належного виконання цього Договору.

3.3.4 без узгодження з Власником здійснювати приєднання до майна об`єктів системи газопостачання третіх осіб (а.с.3-7 том №2).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.) вказано, що суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу, за яким право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд на підставі переліченого вважає, що окрім відсутності законних підстав для перенесення спірного газопроводу, це призведе до порушення прав і законних інтересів мешканців сусідніх будинків, а також позивачем не надано доказів щодо можливості такого демонтажу.

Крім іншого, суд зазначає, що з даного приводу існує практика Верховного Суду щодо аналогічного питання, а саме: Постанова Верховного Суду від 09 лютого 2023 року по справі №265/8138/19.

Пунктом 4 глави 1 розділу IV Кодексу газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року встановлено, що «у разі будівництва будь-яких будівель, споруд, доріг, мостів, інших об`єктів архітектури, що потребує перенесення об`єктів (складових) газорозподільної системи, роботи та супутні послуги, пов`язані з перенесенням об`єктів (складових) газорозподільної системи, забезпечуються Оператором ГРМ за рахунок коштів замовників будівництва.»

Виходячи із зазначеного всі роботи із перенесення газопроводу, а саме: проектні, інженерно-технічні виконуються за рахунок замовника таких робіт, в даному випадку за рахунок Позивача.

Пунктами 1-4 глави 2 розділу IV Кодексу газорозподільних систем визначається План розвитку газорозподільної системи:

«1. З метою забезпечення безпеки, надійності та якості розподілу (газопостачання) природного газу газорозподільною системою та з урахуванням законодавства з питань охорони довкілля та заходів з підвищення енергоефективності, передбачених Законом України «Про енергетичну ефективність», Оператор ГРМ щороку до 31 липня розробляє та подає на затвердження Регулятору план розвитку газорозподільної системи на наступні 10 років, а після затвердження розміщує його на своєму вебсайті. Оператор ГРМ подає Регулятору плани розвитку з урахуванням положень цього пункту окремо на частину місць провадження господарської діяльності Оператора ГРМ, на яку встановлено окремий тариф на послуги розподілу природного газу.

2. Розвиток газорозподільної системи провадиться з урахуванням розвитку адміністративної території, на якій знаходиться ця система, поточної та майбутньої потреби в природному газі та довготривалої працездатності газорозподільної системи.

Крім того, позивач у своєму позові не зазначає куди саме має бути винесений газопровід, на яку саме ділянку чи він хоче відмовитися від газифікації свого будинку на зазначеній земельній ділянці, не аналізуючи також чи мається технічна можливість для такого перенесення, адже цей газопровід є частиною цілої газової мережі.

Як зазначалося раніше та вбачається із проектної документації, зазначена позивачем частина газопроводу є частиною газорозподільчого газопроводу, яким розподіляється природний газ до низки інших домоволодінь в с. Вапнярка, тому демонтаж газорозподільчого газопроводу без розробки робочого проекту та узгодження із технічними службами неможливо.

Таким чином на підставі вищевикладеного, та відповідно до досліджених документів, суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій АТ «Одесагаз» неправомірними щодо розміщення розподільчого підземного газопроводу середнього тиску на ділянці кадастровий номер: :03:001:0886; зобов`язати АТ «Одесагаз» негайно демонтувати ділянку розподільчого підземного газопроводу середнього тиску; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі: 20 000 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, задоволенню не підлягають.

Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові на позивача п.2.ч.1.ст.141 ЦПК України.

Відповідно до заяви попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат (а.с.83 том №1) представник відповідача надав передній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та планує понести у розмірі: 70 000 гривень витрати на правничу допомогу.

Так, відповідно до розрахунку, представник зазначив наступне:

Ознайомлення з матеріалами справи 10 000 гривень

Підготовка позиції по справі, відзив на позов, заперечень на відповідь, збір доказів по справі, підготовка клопотань та заяв до суду, комплектування та підготовка матеріалів для учасників справи та суду, відправка 5 000 гривень

Представництво інтересів відповідача у суді першої інстанції 25 000 гривень

Представництво у суді апеляційної інстанції 30 000 гривень.

Статтею 137 ЦПК України передбачено порядок витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави

Згідно ч. 2 цієї статті - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

7. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Так, судом встановлено, що сторона позивача не висловила думки щодо заяви представника відповідача з приводу витрат на правничу допомогу, не надала заперечень щодо розміру суми таких.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, вирішуючи питання щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, суд вважає, що такі підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі: 40 000 гривень, за виключенням суми у розмірі: 30 000 гривень представництво у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 263-265, 268, 272-273, 354 ЦПК України, ст. 181, 319 ЦК України, Закону України «Про трубопровідний транспорт», Земельного Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання дії неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Понесені позивачем судові витрати віднести за рахунок позивача.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства «Одесагаз» (, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1) витрати з правничої допомоги у розмірі: 40 000 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.10.2025р.

Суддя: