Справа № 156/847/25
Провадження № 2/156/377/25
Рядок статзвіту № 69
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2025 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Федечко М. О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду сел. Іваничі цивільну справу № 156/847/25 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 - не з`явилася,

представник позивача Адамович Н.Є., - не з`явилася,

відповідач ОСОБА_3 - не з`явився,

представник відповідача ОСОБА_4 не з`явилася,

в с т а н о в и в:

І. Короткий виклад обставин справи

15.07.2024 ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог ствердила, що 12.09.2018 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області у справі №156/1242/24 цей шлюб розірвано.

Вони (сторони у справі) є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , однак через ризик домашнього насильства змушені винаймати житло разом з матір`ю. Відповідач зловживає алкогольними напоями і не виконує свого обов`язку по утриманню дітей. Діти перебувають на її утриманні, вона несе витрати та забезпечує їх одягом, продуктами харчування, засобами гігієни та на оздоровлення. Самостійно вона не може в повному обсязі забезпечити належний рівень життя дітям, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Відповідач отримує офіційний дохід у вигляді заробітної плати, інших дітей та осіб, які перебувають на його утриманні немає.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з ycix видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду i до дня досягнення дітьми повноліття.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

ІІ. Позиція учасників процесу

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законодавством порядку. 22.09.2025 року представник відповідача ОСОБА_4 подала заяву про часткове визнання позовних вимог, а саме погодження відповідачем сплачувати аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Також у заяві зазначила, що у відповідача поганий стан здоров`я, на його утриманні перебуває матір, яка потребує постійного догляду, відповідач не отримує офіційного доходу, крім того у матеріалах справи відсутні докази, враховуючи показник середньої заробітної плати по Волинській області 22 291,00 грн., понесення витрат позивачем на утримання двох дітей в розмірі 14860 грн. (22 291,00 : 3 = 7430,00 грн. * 2 = 14860,00 грн.), а отже розмір аліментів 1/3 з ycix видів заробітку (доходу) відповідача є значно завищеним.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 29.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

19.08.2025 року судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача.

09.09.2025 судове засідання відкладено у зв`язку з клопотанням представника відповідача.

В судове засідання 22.09.2025 року сторони не прибули.

Ухвалою суду від 22.09.2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про приєднання до матеріалів справи письмових доказів залишено без розгляду.

У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що відповідачем подано заяву про часткове визнання позову і таке визнання, на думку суду, не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб судом встановлено наступне.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, однак шлюб було розірвано Іваничівським районним судом Волинської області, про що свідчить копія рішення суду від 30.10.2024 року (справа №156/1242/24) (а.с. 4).

Сторони у справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.08.2009 року) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 2018 року) (а.с. 7).

Згідно з відповіддю виконавчого комітету Павлівської сільської ради від 28.05.2025 року за №869, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8 зворот).

Відповідно до копії Акту обстеження про факт не проживання особи за місцем проживання від 19.05.2025 року, позивач ОСОБА_1 та діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають (а.с. 9).

V. Застосоване судом законодавство

Відповідно до ч.12 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частинами 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, а стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч. 1-3 ст. 181 СК України).

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України).

У ч.1-2 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд також враховує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Слід зазначити, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК).

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

VІ. Висновки суду

Судом встановлено, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що між сторонами шлюб розірвано 30.10.2024 року.

Від шлюбу у сторін по справі є діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний їх утримувати, однак, на даний час, добровільно цей обов`язок не виконує.

Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своєї дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідний розмір утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина.

Крім того, суд звертає увагу про відсутність будь-яких фактичних даних, які б свідчили про непрацездатність відповідача або його незадовільний стан здоров`я, чи наявність інших утриманців, оскільки ухвалою суду клопотання представника відповідача про приєднання письмових документів залишено без розгляду, а відтак, докази, які давали б суду підстави вважати, що відповідач не зможе сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відсутні.

Суд також враховує часткове визнання позовних вимог відповідачем, а саме щомісячне стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання двох дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оцінивши надані в справі докази, дослідивши обставини справи, суд вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а тому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів необхідних для задоволення потреб позивача на утримання неповнолітніх дітей, обов`язку обох батьків утримувати дітей, а також виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли б утримувалась обома батьками.

З урахуванням діючого законодавства, наявності обов`язку щодо матеріального забезпечення дітей з боку обох батьків, з урахуванням законодавчо встановленого розміру аліментів на двох неповнолітніх дітей, який складає 1/3 від доходу (заробітку) платника аліментів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частини від заробітку та доходу відповідача, саме на кожну дитину, підлягають задоволенню частково, з урахуванням положень абз.2 ч.2 ст.182 СК України, відповідно до яких мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів передбачене вимогами чинного законодавства для забезпечення поліпшення майнового становища дитини, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки, позивач звернулася до суду 15.07.2025 року, аліменти на утримання дітей підлягають стягненню саме з цієї дати.

Слід також зазначити, що зі зміною матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, або інших обставин, що мають значення, сторони мають право звернутися до суду з відповідною позовною заявою про зміну (зменшення або збільшення) розміру аліментів.

Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

VII. Судові витрати

Позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору.

Частиною 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави в розмірі 1211 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 180-182, 183, 191, Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 15 липня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Представник позивача ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача Білецька Інна Миколаївна, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 22 вересня 2025 року.

Суддя М. О. Федечко