Справа № 613/1172/25
Провадження № 2/615/410/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Логвінова А.О.,

за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 613/1172/25

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст (виклад) позовних вимог.

17 червня 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі по тексту відповідач, ТОВ «Дебт Форс»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович (далі по тексту третя особа 1), приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, (далі по тексту третя особа 2), у якому просить:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4680 від 25 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № AG2034653 від 16 червня 2019 року;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь позивача безпідставно набуті кошти у розмірі 5 824,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичемвчинено виконавчий напис № 4680 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № AG2034653 від 16 червня 2019 року. На підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження з його примусового виконання, під час чого в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням з позивача стягнуто 5 824,60 грн, які перераховано на рахунок стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс». Як зазначено у позовній заяві, 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 25 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Окрім того зазначено, що позивач не підписував в будь-який спосіб кредитний договір, за яким був виданий оскаржуваний виконавчий напис. Також, враховуючи, що підставою отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 5 824,60 грн був виконавчий напис № 4680 від 25.03.2021, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, зазначені кошти підлягають стягненню на користь позивача на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала.

Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи.

12 серпня 2025 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, представник відповідача посилається на те, що договори з додатками, які були пред`явлені нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, а саме виконавчого напису, не визнанні судом недійними, їх зміст не містить положень щодо невідповідності законодавству України, а тому твердження боржника про неправомірність виконавчого напису є безпідставними. Станом на теперішній час, кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, відповідно відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором. Окрім того, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не є підставою для повернення боржнику стягнутих коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Аргументи (позиції) учасників справи.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Представником позивача подано до суду заяву, у якій він позов підтримав та просить проводити розгляд справи без його участі та участі позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Про причини неявки суд не повідомив.

Треті особи у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Рух справи.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 17 червня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Забезпечено позов, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 65441286, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. на підставі виконавчого напису № 4680 від 25 березня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованості в загальному розмірі 9 419,68 грн, до вирішення спору по суті.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 23 червня 2025 року цивільну справу направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Валківського районного суду Харківської області.

15 липня 2025 року цивільна справа надійшла до Валківського районного суду Харківської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана в провадження судді Логвінова А.О.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 17 липня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 29 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано: 1. у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»: належним чином завірену копію кредитного договору № AG2034653 від 16 червня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро»; належним чином завірену копію виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем 25 березня 2021 року за № 4680; належним чином завірені копії документів, на підставі яких приватним нотаріусом Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис № 4680 від 25 березня 2021 року. 2. у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича належним чином завірену копію виконавчого провадження № 65441286 з виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем 25 березня 2021 року за № 4680; 3. у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича: належним чином завірену копію виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем № 4680 від 25 березня 2021 року; належним чином завірені копії документів, на підставі яких приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис № 4680 від 25 березня 2021 року.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

25 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис № 4680 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № AG2034653 від 16 червня 2019 року (а.с. 65).

Матеріали справи містіть кредитний договір № AG2034653 від 16 червня 2019 року, згідно якого він укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 , за умовами якого останній отримав кредит (а.с. 19 22, 126-129).

Як зазначено у договорі, він підписаний ОСОБА_1 , шляхом використання останнім електронного підпису.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 14 травня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65441286, з виконання виконавчого напису № 4680 від 25 березня 2021 року (а.с. 16).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 31 травня 2024 року замінено вибулого стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (а.с. 17).

Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича № 34798 від 03 червня 2025 року, в рамках виконавчого провадження № 65441286 з боржника в примусовому порядку стягнуто кошти, в тому числі на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у розмірі 5 824,60 грн (а.с. 15).

Згідно листа приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича № 31/01-16 від 03 вересня 2025 року, відповідно до номенклатури справ нотаріуса справа 02-20 «Примірники виконавчих написів та копії документів, на підставі яких вони вчинені» термін зберігання становить 3 роки, тому на підставі зазначеного нотаріусом 20 червня 2025 року було знищено шляхом спалення всі примірники виконавчих написів та копії документів, на підставі яких вони вчинені за 2021 рік (а.с. 122).

Крім того, як вже зазначалось, ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в тому числі у Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»: належним чином завірену копію кредитного договору № AG2034653 від 16 червня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро»; належним чином завірену копію виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем 25 березня 2021 року за № 4680; належним чином завірені копії документів, на підставі яких приватним нотаріусом Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис № 4680 від 25 березня 2021 року.

01 вересня 2025 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», у якій представник відповідача зазначив про неможливість виконати ухвалу про витребування доказів, оскільки документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 4680 від 25 березня 2021 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № AG2034653 від 16 червня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» надавалися приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т. В. попереднім кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та перебувають на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича, виконавче провадження № 65441286 (а.с. 117).

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

З вищевикладеного випливає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 1 розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який був чинний на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису, зазначено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з постановою № 662 Перелік документів було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким передбачалося, що для одержання виконавчого напису на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору; та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 15.04.2020 року по справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18).

У постанові від 19 червня 2024 року по справі № 712/11552/23 (провадження № 61-3773св24) Верховний Суд дійшов висновку, що між банком і позивачем кредитний договір був укладений у простій письмовій формі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням порядку вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Як вже було встановлено, матеріали справи містіть кредитний договір № AG2034653 від 16 червня 2019 року, згідно якого він укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 , за умовами якого останній отримав кредит (а.с. 19 22, 126-129).

Як зазначено у договорі, він підписаний ОСОБА_1 , шляхом використання останнім електронного підпису.

Зазначена копія кредитного договору не містить відомостей, що даний договір був нотаріально посвідчений.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинено 25 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14.

Вищевикладені обставини свідчать про наявність підстав для визнання виконавчого напису № 4680 від 25 березня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Іванов-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № AG2034653 від 16 червня 2019 року, таким що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Доводи представника відповідача про відсутність підстав для визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню через те, що договори з додатками, які були пред`явлені нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, а саме виконавчого напису, не визнанні судом недійними, їх зміст не містить положень щодо невідповідності законодавству України, є безпідставними, оскільки у даному випадку оцінці підлягає саме дослідження умов вчинення виконавчого напису, в тому числі документи, які були надані приватному нотаріусу для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а не зміст зокрема кредитного договору.

Що стосується позовної вимоги про стягнення на підставі статті 1212 ЦК України безпідставно набутих грошових коштів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідокнабуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 5 824,60 грн, що стягнуті з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, відповідно отримані відповідачем кошти в сумі 5 824,60 грн підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача на користь позивача на підставі статті 1212 ЦК України безпідставно набутих грошових коштів.

Оскільки підставою для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів є саме визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відповідно є безпідставними доводи представника відповідача про те, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки кредитний договір не визнаний недійним, не змінений та не розірваний, так як ці обставини не є предметом даного позову.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою:

позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що уданому випадку становить 1 211,20 грн;

позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 211,20 грн;

заяви про забезпечення позову справляється судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як вже було встановлено, позивач пред`явив дві позовні вимоги, а саме визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що є вимогою немайнового характеру, та стягнення на підставі статті 1212 ЦК України безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 5 824,60 грн, що є вимогою майнового характеру.

Також позивачем подано заяву про забезпечення позову.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 2 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, у даній справі ОСОБА_1 як споживач, що звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення на підставі статті 1212 ЦК України безпідставно набутих грошових коштів, а також за подання заяви про забезпечення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 3 028,00 грн підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь держави.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22).

У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 рокуу справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19),від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі№ 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 рокуу справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн до матеріалів справи в тому числі надано копію договору № б/н/25 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 18 травня 2025 року, який укладено між адвокатським бюро «Калінін і Партери», в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича та ОСОБА_1 , предметом якого є надання правової допомоги щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 4680 від 25 березня 2021 року та стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави (а.с. 23-24); копію акта виконаних робіт (наданих послуг) від 15 червня 2025 року, відповідно до якого загальна вартість юридичних послуг, виконаних адвокатським бюро «Калінін і Партери», становить 5 500,00 грн (а.с. 27); копію ордера на надання правничої допомоги, який виданий адвокатським бюро «Калінін і партери» (а.с. 9 зворот).

12 серпня 2025 року до суду надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, у якій представник відповідача просить відмовити позивачу у стягнення вказаних витрат.

В обґрунтування вказаної заяви представник відповідача зазначила, що матеріали справи не містять документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат.

Окрім того, розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, оскільки дана справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є справою не складною та відноситься до категорії малозначних справ.

У свою чергу, дослідивши акт виконаних робіт встановлено, що він містить опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом взято до уваги складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, критерій необхідності вчинення процесуальних дій та їх значимість, у зв`язку з чим, суд вважає, що позивач має право на компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн.

Посилання представника відповідача з приводу того, що матеріали справи не містять документального підтвердження витрат на правову допомогу, суд до уваги не приймає, оскільки позивачем підтверджено обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, відповідно такі витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що позов підлягає задоволенню, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 273, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 25 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 4680, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № AG2034653 від 16 червня 2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5 824 (п`ять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн 60 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь держави судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Княжий Затон, 9, прим. 369, оф. 1.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, місцезнаходження: м. Харків, вул. Університетська, 33, оф. 7.

Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Донцова, 13/42.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року.

Суддя А.О. Логвінов