Справа №476/121/25
Провадження № 22-ц/812/1365/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Коростієнко Н.С.,

за відсутності осіб, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану адвокатом Максименко Вікторією Володимирівною

на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Черняковою Н.В., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (далі АТ «ПУМБ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» було укладено такі кредитні договори: 08 лютого 2020 року кредитний договір №401, за яким відповідачці видано кредит у сумі 39000 грн; 05 жовтня 2022 року кредитний договір №, за яким відповідачці видано кредит у сумі 35205.15 грн; 05 жовтня 2022 року кредитний договір №, за яким відповідачці видано кредит у сумі 22207.35 грн.

Проте позичальник своїх зобов`язань за Договорами позики належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2024 року становить: по кредитному договору № 401 від 08 лютого 2020 року - 67935.84 грн, з яких: 36464.24 грн заборгованість за кредитом, 31471.6 грн - заборгованість процентами.; по кредитному договору № від 05 жовтня 2022року - 40493.2 грн, з яких: 33825.59 грн. - заборгованість за кредитом, 6.06 грн. - заборгованість процентами, 6661.55 грн заборгованість за комісією; по кредитному договору № від 05 жовтня 2022 року 25087.09 грн, з яких: 20881.61 грн - заборгованість за кредитом, 3.46 грн - заборгованість процентами, 4202.02 грн. - заборгованість за комісією.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь загальну заборгованість за наданими кредитами в розмірі 133 516,13 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року позовні вимоги АТ "ПУМБ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ,на користь АТ "Перший український міжнародний банк" заборгованість за договорами комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №401 від 08 лютого 2020 року, № від 05 жовтня 2022 року та № від 05 жовтня 2022 року станом на 01 грудня 2024 року в сумі 122 652 грн 56 коп. та 2225 грн 30 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнуто з акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на користь ОСОБА_1 810 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку , що відповідачка своїх зобов`язань по поверненню заборгованості за кредитними договорами належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 01.12.2024 року виникла заборгованість за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №401 від 08 жовтня 2020 року, за кредитними договорами № від 05 жовтня 2022 року та № від 05 жовтня 2022 року, та яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 36464,24 грн, 33825,59 грн та 20881,61 грн відповідно, а також заборгованості за процентами у розмірі 31471,60 грн, 6,06 грн та 3,46 грн відповідно, а всього в загальному розмірі 122652,56 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, та дійшов висновку про те, що положення пункту кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ "ПУМБ", щодо обов`язку позичальника сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

З врахуванням наведеного виснував, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісіями в розмірі 6 661,55грн та 4202,02 грн задоволенню не підлягають.

Крім того, з розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що кошти, які сплачувались відповідачкою на погашення заборгованості зараховувались банком на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості. При цьому, представник відповідачки вважає, що зараховані позивачем грошові кошти в рахунок комісії, підлягають перерозподілу на погашення процентів та тіла кредиту. Проте, суд не прийняв до уваги вказані доводи, оскільки відповідачкою та її представником вимог щодо зарахування сплаченої суми комісії у тіло кредиту за кредитними договорами № від 05жовтня 2022 року та № від 05 жовтня 2022 року не заявлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" заборгованість за кредитним договором № 401 від 08 лютого 2020 року у розмірі 36464,24 грн по тілу кредиту та 31471.6 грн процентів; за кредитним договором № від 05 жовтня 2022 року у сумі 20881.61 грн по тілу кредиту та 3,46 грн процентів.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" заборгованість за кредитним договором № від 05 жовтня 2022 року.

Стягнути з АТ "ПУМБ" на користь ОСОБА_1 10 000 грн в рахунок витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі пропорційно задоволених позовних вимог.

Стягнути з АТ "ПУМБ" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Так, вказує, що позивачем не надано до суду кредитний договір від 05 жовтня 2022 року № або засвідчену його копію, що позбавило суд можливості встановити факт укладення між сторонами даного кредитного договору, виникнення у позивача обов`язку надати відповідачу грошові кошти у визначеній сумі, обов`язку відповідача повернути грошові кошти у визначеній сумі, наявності підписів сторін на договорі, додержання письмової форм договору, умови користування кредитними коштами тощо. Натомість позивач надав до суду публічні пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакціях від 12 червня 2019 року та від 4 квітня 2022 року.

Зауважує, що вказані публічні пропозиції не підписані відповідачкою та не визнаються нею, а отже не можуть вважатися кредитним договором № від 05 жовтня 2022 року або його складовою частиною, що узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

Платіжна інструкція від 05 жовтня 2022 р. та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № від 05 жовтня 2022 року, станом на 01 грудня 2024року також не можуть бути належним доказом укладення кредитного договору від 05 жовтня 2022 року № , оскільки позивачем не доведено виникнення у нього обов`язку надати відповідачу зазначені грошові кошти, а у відповідача повернути ці грошові кошти, та за якими умовами проведено розрахунок заборгованості, як і не підтверджують додержання письмової форми кредитного договору, наявності підписів сторін на договорі.

Отже, позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт виникнення договірних правовідносин між позивачем та відповідачем, в результаті яких у позивач могло б виникнути право на стягнення з відповідачки кредитної заборгованості у розмірі 40493.2 грн за кредитним договором від 05 жовтня 2022 року № .

Також зазначала, що оскільки у заяві № 401 від 08 лютого 2020 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспортом споживчого кредиту від 08 лютого 2020 року не передбачено можливості зміни (збільшення) кредитного ліміту, а Публічні пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані та не визнаються відповідачем, то відсутні підстави вважати, що позивач мав право по кредитному договору № 401 збільшити кредитний ліміт з 20000 грн до 39000 грн, та стягувати з відповідача заборгованість по тілу кредиту, що перевищує узгоджений між сторонами у заяві № 401 від 08 лютого 2020 року кредитний ліміт у сумі 20 000 грн, враховуючи, що будь-яких договорів на збільшення кредитного ліміту між сторонами укладено не було. Отже, недоведеними є факт збільшення кредитного ліміту по договору № 401 від 08 лютого 2020 року з 20 000 грн до 39 000 грн, що має значення для справи, який суд першої інстанції визнав встановленими.

Правом на подачу відзиву позивач не скористався.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися, що в силу частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 08 лютого 2020 року відповідачка підписала заяву №401 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб(а.с. 16).

Відповідно до договору банк зобов`язався надати відповідачці на споживчі потреби кредит у розмірі 20000 грн. зі строком користування протягом 12 місяців, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в термін на 12 місяців, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 47,88 % річних від суми заборгованості за кредитом.

Згідно п. 2.2.5 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого рішенням Правління АТ «ПУМБ» протокол №760 від 11.06.2019 року, підписанням заяви на приєднання до Договору, клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору клієнт ознайомився з повним текстом договору (в тому числі тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами договору (а.с. 19-27).

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту до договору №401 від 08.02.2020 року, цього ж дня відповідачці встановлено кредитний ліміт в сумі 20000 грн., 10.07.2020 року - 25000 грн., 16.11.2020 року - 30000 грн., 18.03.2021 року - 35000 грн., 22.04.2021 року - 39000 грн. на її картковий рахунок (а.с. 42).

Згідно наданого розрахунку, станом на 01 грудня 2024 року виникла заборгованість за кредитним договором №401 від 08 лютого 2020 грн у розмірі 67935,84 грн, з яких: 36464,24 грн. - заборгованість за кредитом, 31471,60 грн. - заборгованість за процентами, 0 грн. - заборгованість за комісією.

05 жовтня 2022 року відповідачка підписала заяву № про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту (а.с. 11-13).

Відповідно до договору банк зобов`язався надати відповідачці на споживчі потреби кредит у розмірі 22207,35 грн. зі строком користування протягом 24 місяці, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в термін до 05.10.2024 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % річних від суми заборгованості за кредитом та щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,4 % від суми кредиту.

Відповідно до платіжної інструкції від 05 жовтня 2022 року, цього ж дня відповідачці перераховано суму кредиту на її картковий рахунок (а.с. 43).

Згідно наданого розрахунку станом на 01 грудня 2024 року виникла заборгованість за кредитним договором № від 05 жовтня 2022 року у розмірі 25087,09 грн., з яких: 20881,61 грн. - заборгованість за кредитом, 3,46 грн. - заборгованість за процентами, 4202,02 грн. - заборгованість за комісією.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом зазначав, що 05 жовтня 2022 року відповідачка уклала з АТ "ПУМБ" кредитний договір №, відповідно до якого банк надав відповідачці на споживчі потреби кредит у розмірі 35205,15 грн. На підтвердження чого надав платіжну інструкцію № ТR.60737507.40364.25578 від 05.10.2020 року, розрахунок заборгованості за договором, виписку по особовому рахунку.

Відповідно до надано розрахунку заборгованість за вказаним договором станом на 01 грудня 2024 року становить 40493,2 грн., з яких: 33825,59 грн. - заборгованість за кредитом, 6,06 грн. - заборгованість за процентами, 6661,55 грн. - заборгованість за комісією.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, вважав вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кретину та процентам по всім трьом кредитним договорам обґрунтованим, положення пункту кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ "ПУМБ" щодо обов`язку позичальника сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредитущомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, нікчемними, і як наслідок відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за комісіями в розмірі 6 661,55 грн та 4202,02 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями частини 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина перша, друга статті 640 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно з положеннями статті 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Положеннями частини другої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

За приписами частин 1,3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду позивач вказував, що між ним та відповідачем 05.10.2022 року було укладено кредитний договір №, відповідно до якого банк надав відповідачці на споживчі потреби кредит у розмірі 35205,15 грн. та просив про стягнення заборгованості за цим договором.

Заперечуючи проти позову відповідач вказувала, що надані позивачем публічні пропозиції вона не підписувала.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № від 05.10.2022 року, суд першої інстанції вважав такі вимоги обґрунтованими, оскільки відповідачем не виконуються умови договору щодо повернення кредитних коштів.

Колегія судді не погоджується з таким висновком з огляду таке.

У справі, що переглядається, позивачем при зверненні до суду не надано кредитний договір № від 05.10.2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, подавши суду відповідний оригінал кредитного договору, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог АТ «ПУМБ», оскільки позивачем на підтвердження факту виникнення кредитних відносин між АТ «ПУМБ» не було надано оригінал кредитного договору № від 05.10.2022 року, чи заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Надані АТ «ПУМБ» суду копії Публічні пропозиції, в редакцій від 04.04.2022 року не містять підпису відповідача та не можуть слугувати підтвердженням, що саме ці Публічні пропозиції є складовою частиною укладеного 05.10.2022 року Договору.

Виписка по рахунку та розрахунок заборгованості не можуть слугувати підтвердженням наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки вони не є первинними документами, так як не відповідають вимогам, що висуваються чинним законодавством до первинних документів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що належних доказів про укладення кредитного договору № між сторонами саме 05.10.2022 року із погодженням умов та правил надання кредитних коштів не надано.

Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Наявність розрахунку заборгованості за договором ще не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку та умови кредитування є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутністю оригіналу самого договору, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору № від 05.10.2022 року, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Платіжна інструкція від 05.10.2022 року також не може бути належним доказом укладання кредитного договіру від 05.10.2022 року №, оскільки позивачем не доведено виникнення у нього обов`язку надати відповідачу зазначені грошові кошти, а у відповідача повернути ці кошти, як і не підтверджує додержання письмової форми договору, наявності підпису сторін на договорі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги банку в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за договором № від 05.10.2022 року є доведеними та з відповідача підлягає стягненню кредитний борг, оскільки банком не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин в результаті яких у позивача могло б виникнути право на стягнення з відповідача кредитної заборгованості у розмірі 40489 грн.20 коп. за кредитним договором від 05 жовтня 2022 року № , а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду в частині вирішення позову про стягнення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором № від 05.10.2022 року є незаконним і необґрунтованим.

Встановивши, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає закону, то його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № від 05.10.2022 року.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Щодо кредитного договору № 901 від 08 лютого 2020 року.

Матеріалами справи підтверджено, що підписавши 08.02.2020 року заяву № 901 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ОСОБА_1 просила відкрити на її ім`я поточний рахунок та надати кредитну картку, встановити на поточний рахунок кредитний ліміт в розмірі 20000 грн. Розрахунковий день 30 число місяця. Платіжна дата 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування Кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Відповідач погодилася, що реальна процентна ставка складає 47,88%

Підписанням цієї заяви ОСОБА_1 беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладання Договору страхування на зазначених умовах.

Заява відповідача про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, становлять укладений сторонами договір, який є договором приєднання в силу ст. 634 ЦК України, що підтверджується їхніми підписами в заяві.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору споживчого кредиту №401 від 08.02.2020 року, зазначений договір недійсним не визнано.

Отже, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про укладеність договору споживчого кредиту №401 від 08.02.2020 року між відповідачем та АТ «ПУМБ».

Позивач виконав свої зобов`язання шляхом надання відповідачу кредитних коштів у вигляді кредитного ліміту, який був збільшений, що підтверджується Довідкою про збільшення кредитного ліміту по Договору №401 від 08.02.2020 року.

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту до договору №401 від 08.02.2020 року, цього ж дня відповідачці встановлено кредитний ліміт в сумі 20000 грн., 10.07.2020 року - 25000 грн., 16.11.2020 року - 30000 грн., 18.03.2021 року - 35000 грн., 22.04.2021 року - 39000 грн. на її картковий рахунок (а.с. 42).

За такого посилання апелянта на те, що Банк в односторонньому порядку збільшив кредитний ліміт по кратці позивача є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 2.6 частини 4 Публічних пропозицій, які узгоджені сторонами, Банк мав право встановлювати щоденні/ щомісячні ліміти по картці, а також змінювати їх із розміщенням на сайті.

Більш того, протягом дії кредитного договору ОСОБА_1 не висловлювала заперечень банку, що не погоджується з розміром збільшеного кредитного ліміту, навпаки, активно користувалася карткою після збільшення розміру кредитного ліміту, що підтверджується випискою з особового рахунку.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору споживчого кредиту №401 від 08.02.2020 року, зазначений договір недійсним не визнано.

Факт отримання кредитних коштів за цим кредитним договором та користування ними ОСОБА_1 не заперечувала, свого контррозрахунку заборгованості вона суду не надала, обмежившись і у позові, і у апеляційній скарзі твердженням про безпідставне збільшення кредитного ліміту без її згоди.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив в цій частині законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги укладання кредитного договору №401 від 08.02.2020 правильності висновків суду щодо обґрунтованості заявлених вимог та наявності підстав для стягнення заборгованості не спростовують.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги відповідач погодилася з висновком суду першої інстанції про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № від 05.10.2022 року у розмірі 20881 грн.61 коп. заборгованість по кредиту, 3 грн.46 коп. заборгованості по процентам та відмову у задоволені вимог про стягнення комісії. Доводів щодо не згоди з рішенням суду в цій частині апеляційна скарга не містить.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №100604545 від 05.10.2022 року, а судом першої інстанції було стягнуто заборгованість однією сумою за всі договори, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо кредитного №401 від 08.02.2020 та кредитним договором № від 05.10.2022 року, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ "Перший український міжнародний банк" заборгованість за кредитним договором № 401 від 08 лютого 2020 року у розмірі 67935,84 грн, з яких: 36464,24 грн заборгованість по тілу кредиту, 31471.6 грн заборгованість по процентам; за кредитним договором № від 05 жовтня 2022 року у розмірі 20 885, 07 грн, з яких: 20881.61 грн заборгованість по тілу кредиту, 3,46 грн заборгованість по процентам, виклавши його в новій редакції.

Рішення суду в частині відмови у стягненні комісії позивачем не оскаржувалося.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог частина 2 статті 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, що у сумі 1611 грн.48 коп.( 88820.91х100%/133516.13=66.52 %), (2422.40Х66.52%/100%=1611.48)., а рішення суду першої інстанції в цій частині зміні.

Відповідно до пункту « в» абзацу 4 частини 1 статті 382 ЦПК України з позивача в дохід держави, у зв`язку зі звільненням відповідача від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги належить стягнути 1117 грн.55 коп. за подачу апеляційної скарги.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги у судах першої інстанцій, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що у суді першої інстанції інтереси відповідача представляла адвокат Максименко В.В. та просила суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну допомогу у розмірі 10000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у суді першої інстанції сторона апелянта надала: ордер. серія ВЕ № 1150292 ( а.с.90); копію договору №11/03/2025/2 про надання правової допомоги від 11 березня 2025 року ( а.с.92); квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 11.04.2025 р. на суму 10000 грн.( а.с.94); додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №11/03/2025 від 11 березня 2025 року, акт прийняття -передачі наданої правової допомоги, відповідного до якого зустріч, консультація. Узгодження правової політики 500 грн., дослідження судової практики та законодавства щодо предмету спору, підготовка, підписання та подання відзиву до суду першої інстанції - 9500 грн. ( а.с.93).

Заперечень щодо розміру понесених відповідачем витрат на правову допомогу до суду першої інстанції не надходило.

При вирішенні спору суд першої інстанції про на часткове задоволення позову стягнув з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволених вимог 810 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Проаналізувавши надані стороною позивача докази про понесені витрати за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат розміру задоволених позовних вимог (вимоги відповідача) задоволено на 33.48%, колегія суддів вважає, що існують підстави для стягнення з позивача на користь позивача 3348 грн.витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, змінивши рішення суду в цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Максименко Вікторією Володимирівною, задовольнити частково.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року в частині вирішення вимог щодо стягнення заборгованість за договором № від 05 жовтня 2022 року скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості договором № від 05 жовтня 2022 року відмовити.

Це ж рішення суду в частині задоволених вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" заборгованість за кредитним договором № 401 від 08 лютого 2020 року у розмірі 67935,84 грн, з яких: 36464,24 грн заборгованість по тілу кредиту, 31471.6 грн заборгованість по процентам; за кредитним договором № від 05 жовтня 2022 року у розмірі 20 885, 07 грн, з яких: 20881.61 грн заборгованість по тілу кредиту, 3,46 грн заборгованість по процентам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" 1611,48 грн судового збору.

Стягнути з акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на користь ОСОБА_1 3348 грн витрат за надання правової допомоги.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" в дохід держави 1117,55 грн.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2025 року.