П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року місто Київ

справа № 757/57643/24-ц

провадження № 22-ц/824/11486/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Бусик О.Л.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 15 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1.

ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договором кредиту № 1 від 15 червня 2021 року виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 7 200 гривень відповідачу, що підтверджується платіжним дорученням.

5 вересня 2022 року згідно умов договору факторингу № 556/ФК-22, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступлено право вимоги за кредитним договором № 1 від 15 червня 2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості..

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач ТОВ «Діджи Фінанс» 7 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Вважає, рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким що ухвалено з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Зазначає, що ухвалою від 18 лютого 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів з АТ «ПУМБ», а саме відомостей про перерахування коштів ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» (первісний кредитор) на користь відповідача, проте така відповідь не була долучена до матеріалів електронної справи, що призвело до неможливості позивача скористатися своїми процесуальними правами та подати повторне клопотання з урахування інформації, зазначеної у відповіді банку.

Просить суд апеляційної інстанції витребувати у АТ «ПУМБ» та АТ «Універсал банк» інформацію про здійснення грошового переказу на рахунок ОСОБА_1 .

Звертає увагу суду, що між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» та відповідачем 15 червня 2021 року укладено договір по надання споживчого кредиту № 1, на виконання умов договору відповідачу із залученням надавача платіжних послуг, було перераховано кредитні кошти в розмірі 7200 грн. на зазначену ним банківську картку № НОМЕР_1 , реквізити якої надані ОСОБА_1 . Факт перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок позичальника підтверджується доданою до позовної заяви копією листа АТ «ПУМБ» № КНО-/55 від 2 серпня 2024 року та витягом з додатку до нього, який є надавачем платіжних послуг.

Позивачу невідомий повний номер банківської картки відповідача, оскільки такий зашифрований платіжною системою. Грошовий переказ через платіжні системи АТ «ПУМБ» здійснювався без відкриття рахунків та емітування у цьому банку платіжної картки відповідача.

Зазначає, що відповідачем не спростовано обставин зарахування 15 червня 2021 року на його рахунок кредитних коштів, шляхом зокрема надання до суду виписки про рух коштів на його рахунку.

Також, в апеляційній скарзі просить здійснити розподіл судових витрат та витрат на надання правничої допомоги у суді першої та апеляційної інстанції.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 15 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1.

5 вересня 2022 року згідно умов договору факторингу № 556/ФК-22, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступлено право вимоги за кредитним договором № 1 від 15 червня 2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором № 1 в розмірі 24456,96 грн., з яких: 7200 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17256,96 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання первісними кредиторами ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» умов договору №1 від 15 червня 2021 року, щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Надані позивачем договір факторингу та витяг з реєстру боржників до договору факторингу самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Водночас електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

При цьому, з системного аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, позивач посилався на те, що 15 червня 2021 року ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua подав заявку на отримання кредиту, зареєструвавшись у власному кабінеті на відповідному сайті та прийнявши умови кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, на підставі чого отримав кредит в розмірі 7200 грн.

На підтвердження надання відповідачу та зарахування на його банківську карту кредитних коштів в розмір 7200 грн. позивачем надано суду першої інстанції копію оферти - спеціальні умови № 1 до договору кредитної лінії № 471 від 15 червня 2024 року, договір кредитної лінії № 471 від 13 травня 2021 року, розрахунок заборгованості за період з 15 червня 2021 року по 5 жовтня 2021 року, лист АТ «ПУМБ» № КНО-/55 від 2 серпня 2024 року, підписаний заступником голови правління банку та витяг з додатку до нього, який підписано представником ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС», копію повідомлення від ТОВ «Діджи Фінанс» адресовані відповідачу про наявність у нього заборгованості по кредитному договору, копію договору факторингу від 5 вересня 2022 року № 556/ФК-22.

Проте, поданий позивачем та підписаний представником первісного кредитора додаток до листа АТ «ПУМБ» № КНО-/55 від 2 серпня 2024 року не є належним доказом на підтвердження факту здійснення перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок позичальника.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц та у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц суд виснував, «що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з зазначеною нормою закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року № 75 , виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Як зазначив суд першої інстанції, та з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, позивачем не надано належного доказу того, що заявлена сума кредитних коштів в розмірі 7200 грн. була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Як убачається з матеріалів справи, позивачем до суду першої інстанції подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 18 лютого 2025 року таке клопотання задоволено, судом витребувано з АТ «ПУМБ» вказану в клопотанні позивача інформацію.

17 березня 2025 року до суду першої інстанції надійшла відповідь з АТ «ПУМБ» з переліком відкритих на ім`я відповідача номерів рахунків та із зазначенням того, що на вказані рахунки з моменту їх відкриття до 18 лютого 2025 року не відбувалось перерахувань коштів від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС». У випадку здійснення платежу через сервіси АТ «ПУМБ» просили надати наступні дані: відомості про платника, отримувача, повний номер картки/рахунку отримувача, дата операції, сума, ідентифікатор транзакції тощо.

В апеляційній скарзі позивач також заявляє клопотання про витребування в АТ «ПУМБ» документальне підтвердження здійснення перерахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» через платіжні сервіси АТ «ПУМБ», у відповідності до умов Договору про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток № 095/02 від 1 жовтня 2021 року, коштів в сумі 7200 грн. на картковий рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 , ідентифікатор транзакції 92, дата транзакції 15 червня 2021 року, час транзакції 20:37:52; витребувати із АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» наступні докази:інформацію чи було емітовано на ім?я ОСОБА_1 платіжну картку № НОМЕР_2 ; виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки N? НОМЕР_3 , що емітовано на ім?я ОСОБА_1 за період 15 червня 2021 року по 16 червня 2021 року з відображенням часу зарахувань коштів.

Проте таке клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 84ЦПК Україниучасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у чч. 2 та 3 ст. 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у суді першої інстанції не було заявлено клопотання про витребування інформації в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції приймає нові докази лише у виняткових, виключних випадках, при наявності об`єктивних обставин, що унеможливлювали подання таких доказів у суді першої інстанції.

Оскільки, позивачем не наведено належного обґрунтування причини не подання цього клопотання до суду першої інстанції, відповідно відсутні визначені ст. 367 ЦПК України підстави для задоволення клопотання про витребування із АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» наступні докази:інформацію чи було емітовано на ім?я ОСОБА_1 платіжну картку № НОМЕР_2 ; виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки N? НОМЕР_3 , що емітовано на ім?я ОСОБА_1 за період 15 червня 2021 року по 16 червня 2021 року з відображенням часу зарахувань коштів.

Щодо повторного клопотання про витребування інформації в АТ «ПУМБ» із зазначенням додаткових відомостей, колегія суддів також не вбачає підстав для його задоволення, оскільки серед переліку необхідних банку відомостей вказано «повний номер картки/рахунку отримувача», який як зазначено позивачем в апеляційній скарзі, йому невідомий.

В такому випадку задоволення клопотання позивача не дасть результатів, а тільки призведе до затягування розгляду справи.

Щодо не долучення судом першої інстанції наданої на виконання вимог ухвали суду від 18 лютого 2025 року відповіді АТ «ПУМБ» до матеріалів електронної справи, колегія суддів зазначає, що станом на сьогодні не реалізовано обмін даними між АСДС та центральним файловим сховищем, що у свою чергу не дозволяє повноцінно використовувати можливості Електронного суду. Відсутність такої інтеграції унеможливлює ознайомлення з матеріалами справи через ЄСІТС або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами та формування електронної судової справи в цілому. Відповідно, для ознайомлення з матеріалами справи, які подані не через підсистему «Електронний суд» необхідно звертатись безпосередньо до суду. Заяв про ознайомлення з матеріалами справи позивачем не подавалось, натомість в матеріалах справи містяться заяви про розгляд позову за відсутності позивача.

Також, слід звернути увагу, що місцем знаходження позивача та суду першої інстанції є м. Київ, відповідно у позивача не було перешкод ознайомитись з матеріалами справи в приміщенні суду.

Висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах, в матеріалам справи відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 7200 грн. за кредитним договором від 15 червня 2021 року № 1.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи у розділі відомостей про позичальника в договорі № № 1 зазначено прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , адресу його проживання, ідентифікаційний код та серію і номер паспорта.

Однак, кредитний договір не містить відомостей про одноразовий ідентифікатор, який має бути згенерований при підписанні відповідачем ОСОБА_1 такої оферти.

Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вирогідним, ніж протилежний. На цьому наголосив Верховний Суд у справі № 908/1879/17.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів здійснення безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, у зв`язку з чим позов ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2021 року № 1 не підлягає задоволенню.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус