Справа № 302/755/24
Провадження № 2/302/31/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2025 селище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участю секретаря судового засідання Сита Л. М.,

представника позивача адвоката Резуненка О. А.,

представника відповідача Казибрід І. В.,

представника ОСОБА_1 адвоката Рішка С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Резуненко Олександр Анатолійович до Виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною позовною заявою в обґрунтування якої представник зазначив, що 13.10.2023 Виконавчий комітет Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області прийняв рішення № 187 «Про розгляд земельного спору», яким затверджено акт комісії від 11.10.2023 щодо заяви гр. ОСОБА_1 . Розгляд проведено без участі позивача, який у цей час перебував за кордоном у зв`язку з лікуванням дитини з особливими потребами, належним чином про засідання повідомлений не був.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням та актом, позивач подав заяву-клопотання про повторний розгляд спору з участю всіх зацікавлених осіб. За результатами 06.02.2024 виконавчий комітет прийняв рішення № 52, яким затвердив акт комісії від 26.01.2024 з того ж питання. Таким чином, відповідач прийняв два окремі рішення щодо одного й того ж предмета.

Позивач вважає обидва рішення незаконними, оскільки:

- розгляд спору відбувся без його участі та без належного повідомлення;

- фактичний огляд його земельної ділянки не проводився ні під час першого, ні під час повторного розгляду;

- у рішеннях необґрунтовано відмовлено у врахуванні запропонованих ним варіантів встановлення сервітуту через суміжні земельні ділянки, зокрема через ділянку гр. ОСОБА_3 та земельну ділянку комунальної власності;

- під час повторного розгляду комісія залучала гр. ОСОБА_3 та фактично розглядала варіант встановлення сервітуту через його ділянку, але не відобразила цього у рішенні;

- у прийнятих актах рекомендовано встановлення сервітуту через подвір`я позивача, де розташована житлова будівля, яка була запроектована у 2011 році та здана в експлуатацію під час повторного розгляду такого питання. В житловому будинку дитина з особливими потребами, що унеможливлює вільний доступ сторонніх осіб і виключає можливість встановлення такого сервітуту.

Крім того, позивач за власний кошт залучив землевпорядну організацію, яка розробила найбільш ефективний варіант встановлення сервітуту, проте цей варіант не був врахований та відображений у рішеннях відповідача.

Позивач вважає, що дії виконавчого комітету свідчать про упередженість, формальний підхід та грубе порушення його прав, що змусило його звернутися до суду з вимогою визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету № 187 від 13.10.2023 та № 52 від 06.02.2024.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2024, цивільна справа № 302/755/24 розподілена судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю. В. (т.1, а.с.53).

04 червня 2024 року ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області позовну заяву ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про скасування рішень залишено без руху, для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме сплати судового збору (т.1, а.с.56-58).

21 червня 2024 року через «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Резуненко О. А. подано заяву про усунення недоліків та надано платіжний документ про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн (т.1, а.с.64).

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.06.2024 відкрито провадження у справі № 302/755/24 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про скасування рішень та ухвалено проводити судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (т.1, а.с.65-66).

18.07.2024 представником відповідача Виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області Казибрід І. В. подано відзив на позов (т.1, а.с.73-79), у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 повністю, зокрема, з наступних підстав:

- жодної повторності, на якій наполягає позивач, у даному випадку немає, оскільки виконкомом, як органом, що уповноважений розглядати земельні спори, були розглянуті дві окремі заяви від двох різних заявників, які, в свою чергу, порушували перед комісією різні за своєю суттю питання. ОСОБА_1 просила сприяти у захисті її права на земельний сервітут, визначений у плані забудови земельної ділянки та відведений у натурі (на місцевості) ще у 1976 році. Натомість ОСОБА_2 , просив розглянути можливості забезпечення проїзду до земельної ділянки ОСОБА_1 через інші суміжні земельні ділянки з кадастровими номерами :01:023:0007 та :01:023:0020. І той факт, що за результатами розгляду обох заяв комісія виконкому дійшла тотожних висновків свідчить виключно про належне з`ясування комісією всіх обставин спорів та об`єктивність висновків, викладених у Актах комісії від 13.10.2023 та від 26.01.2024;

- встановлені рекомендації щодо земельного сервітуту обґрунтовані та мінімально обтяжливі для власника земельної ділянки гр. ОСОБА_2 . Часткове проходження сервітуту через його подвір`я зумовлено самовільним будівництвом будинку ОСОБА_2 на земельних ділянках ОСОБА_1 , що суперечить плану забудови 2012 року;

- доводи позивача про повторний розгляд спірних питань є безпідставними, оскільки комісією були розглянуті дві окремі заяви від різних заявників;

- рішення виконкому № 187 від 13.10.2023 та № 52 від 06.02.2024 прийняті у межах компетенції та відповідно до чинного законодавства, не порушують права позивача.

09.08.2024 представником позивача адвокатом Резуненко О. А. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив у формі заяви в якій зауважив, що доводи відповідача про необґрунтованість позовних вимог є безпідставними та такими, що не спростовують підстав позовної заяви (т.1, а.с. 122-126).

12.08.2024 представником позивача адвокатом Резуненко О. А. через систему «Електронний суд» подано заяву про залучення до участі у справі третьої особи ОСОБА_1 (т.1, а.с.141-142).

20.08.2024 представником позивача адвокатом Резуненко О. А. через систему «Електронний суд» подано заяву про залучення до участі у справі третьої особи ОСОБА_3 (т.1, а.с.148).

09.10.2024 представником відповідача виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Печкан В. В. подано заперечення, оформлені у вигляді клопотання, щодо залучення до участі в справу ОСОБА_3 як третьої особи без самостійних вимог, оскільки прийнятими рішеннями органу місцевого самоврядування не порушено законні права та інтереси даного громадянина, і залучення його в справу вважала недоцільним (т.1, а.с.150-151).

09.10.2024 представником відповідача виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Печкан В. В. подано клопотання яким висловила про відсутність заперечень щодо залучення до участі в справу ОСОБА_1 . Також просила долучити до матеріалів справи висновок експерта судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи, виготовлений за зверненням адвоката Рішко С. І. представника ОСОБА_1 (т.1, а.с.155-156, 159-238).

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.10.2024 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.242-244).

01.11.2024 представником відповідача виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Печкан В. В. подано додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що робота комісії оформляється Актом, протокол комісії по вирішенню земельних спорів не ведеться (т.1, а.с.248-249).

25.11.2024 до суду через систему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Резуненко О. А., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , подано клопотання про долучення до справи документів, що підтверджують проживання дитини з інвалідністю у буд. АДРЕСА_1 , а також у заяві просив долучити проект землеустрою ОСОБА_4 , з дорогою через Міжгірський ліцей № 2 імені Августина Волошина Міжгірської селищної ради (т.2, а.с.14-16).

10.12.2024 до суду через систему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Резуненко О. А., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , подано клопотання про долучення доказів та у клопотанні просив приєднати до справи документи, а саме: технічну справу по виготовленню державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_5 (т.2, а.с.50-51).

16.12.2024 до суду через систему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Резуненко О. А., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , подано клопотання про долучення доказів та у клопотанні просив приєднати до справи документи, а саме: інвентарну справу ОСОБА_2 , документи якої засвідчують з 1960 року відсутність будь-яких доріг чи сервітутів через земельну ділянку позивача (т.2, а.с.87-89).

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.12.2024 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (т.2, а.с.204-208).

17.06.2025 наказом голови Міжгірського районного суду Закарпатської області відраховано зі штату Міжгірського районного суду Закарпатської області суддю Сидоренко Юлію Володимирівну у зв`язку з достроковим закінченням її відрядження до Міжгірського районного суду Закарпатської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 10.06.2025 № 1231/0/15-25.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025, цивільна справа № 302/755/24 розподілена судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Пухальському С. В. (т.2, а.с.236).

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання (т.2, а.с.237-238).

25.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Резуненко О. А., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , подано клопотання про долучення доказів та у клопотанні просив приєднати до справи рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02.06.2025 по справі № 302/1448/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державної інспекції архітектури та містобудування України, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Малинич Наталія Анатоліївна, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення земельного сервітуту (т.3, а.с.18).

Ухвалою суду від 25.08.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 3 а.с. 67-68).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Резуненко О. А. підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Акцентував на порушеннях, допущених Виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області під час розгляду земельного спору, ігноруванні варіантів встановлення земельного сервітуту та неврахуванні інтересів позивача.

Представник відповідача Казибрід І. В. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов. Зазначив, що рішення виконавчого комітету було прийняте у межах компетенції, з дотриманням процедур, та що підстав для їх скасування немає.

Представник ОСОБА_1 адвокат Рішко С. І. вважав позов необґрунтованим та просив відмовити у задоволенні заявлених в ньому вимог. Додатково зауважив, що оскаржувані рішення виконавчого комітету носять рекомендаційний характер, не встановлюють прямої юридичної обов`язковості для позивача та інших учасників земельного спору, а тому, на його думку, підстав для їх скасування немає.

Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи й додатково подані докази, допитавши свідка, суд дійшов таких висновків

Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України) звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 5 частини третьої статті 2 ЦПК України встановлено, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність, який виходячи зі змісту статті 13 цього Кодексу полягає в наступному:

--- Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13).

--- Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина 2 статті 13).

--- Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3 статті 13).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 батько позивача пояснив, що був присутній на засіданні комісії по розгляду заяви ОСОБА_2 , яке відбулося 26.01.2024. По завершенню засідання було повідомлено, що буде надано два варіанти щодо виділення дороги до належного ОСОБА_1 домоволодіння, а саме через земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак в подальшому з?ясувалося, що в акті комісії цього не було відображено.

З матеріалів справи та на підставі обставин, встановлених судом, вбачається таке.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0003 та розташованого на ній житлового будинку з обслуговуючими будівлями й спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.22-23, 48-49).

15 листопада 2012 року виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради Міжгірського району Закарпатської області було прийнято рішення № 70 «Про надання дозволу на будівництво, виготовлення технічної документації» (т.1, а.с.47), яким ОСОБА_2 було погоджено реконструкцію житлового будинку в АДРЕСА_1 .

07 грудня 2012 року відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Міжгірської районної державної адміністрації було видано ОСОБА_2 будівельний паспорт на індивідуальний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с.40-44).

В грудні 2023 року фізичною особою підприємцем ОСОБА_6 , який є сертифікованим інженером, було проведено технічну інвентаризацію житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (т.1, а.с.129-137).

ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями й спорудами та земельна ділянка на якій він розташований з кадастровим номером :01:023:0022 площею 0,1213 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на житловий будинок з обслуговуючими будівлями й спорудами позивачка набула в порядку спадкування за законом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіком ОСОБА_7 , 1949 року народження, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.07.2013 (т.1, а.с. 81) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2013 індексний номер 7422615 (т.1, а.с.82).

Відомості щодо зазначеної земельної ділянки, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), були внесені 22.10.2014 до Державного земельного кадастру (т.1, а.с.90-91).

Житловий будинок позивачки був побудований на підставі будівельного паспорта земельної ділянки від 1976 року (т.1, а.с.84-89).

23 серпня 2023 року до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області звернулася гр. ОСОБА_1 із заявою (т.1, а.с.80), в якій просила:

1.Провести перевірку земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0022 на предмет забезпечення її під`їзним шляхом придатним для проїзду на транспортних засобах та необхідності обтяження земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0003, належної ОСОБА_2 , земельним сервітутом.

2.Забезпечити проведення робіт із землеустрою з метою визначення в натурі (на місцевості) меж під`їзної дороги до належного ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 , яка відображена у плані забудови земельної ділянки, погодженому 06.09.1976 районним архітектором Міжгірського району Закарпатської області, що входив до складу будівельного паспорта виданого у 1976 році ОСОБА_8 .

3.Надати висновок з приводу доцільності обтяження земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0003, належної ОСОБА_2 , земельним сервітутом на користь ОСОБА_1 , погоджений постійною комісією Міжгірської селищної ради з питань земельних відносин та охорони природи та екології, а також рішенням виконкому Міжгірської селищної ради.

Заява ОСОБА_1 була обґрунтована тим, що їй на праві власності належать: житловий будинок з господарськими будівлям і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі Будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :01:023:0022 площею 0,1213 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка також розташована в АДРЕСА_1 , і яка не має сполучення із дорогою загального користування АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вказувала, що набула у власність Будинок АДРЕСА_1 шляхом спадкування до майна свого чоловіка ОСОБА_8 , 1949 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будинок АДРЕСА_1 був побудований ОСОБА_8 у 1976 році на підставі будівельного паспорта, виданого виконкомом Міжгірської районної ради.

Рішенням виконкому Міжгірської селищної ради від 09.06.1976 № 75 ОСОБА_8 було виділено земельну ділянку для будівництва Будинку АДРЕСА_1 , яку було відведено в натурі (на місцевості) згідно Акту № 27 від 23.08.1976.

25 серпня 1975 року між ОСОБА_8 та виконкомом Міжгірської селищної ради було укладено договір про передачу у безстрокове користування ОСОБА_8 земельної ділянки для будівництва Будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки вже на той час відведена у користування ОСОБА_8 земельна ділянка не мала доступу до дороги загального користування та сполучення із вулицею Грушевського, то за згодою батьків ОСОБА_8 , які проживали у житловому будинку АДРЕСА_1 (далі Будинок АДРЕСА_1 ), на земельній ділянці призначеній для будівництва і обслуговування Будинку АДРЕСА_1 було визначено під`їзну дорогу шириною 3,50 метра. Дану дорогу було відведено в натурі та відображено у плані забудови земельної ділянки, погодженому 06.09.1976 районним архітектором Міжгірського району, що входив до складу будівельного паспорта виданого у 1976 році ОСОБА_8 . Крім того, ця під`їзна дорога була внесена до містобудівної документації селища Міжгір`я.

На даний час власником Будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0003 площею 0,1279 га, яка призначена для будівництва і обслуговування Будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 син рідного брата її покійного чоловіка ОСОБА_9 . Під час формування земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0003 ця ділянка не була обтяжена сервітутом у місці розташування під`їзної дороги до належного ОСОБА_1 дворогосподарства, визначеної у 1976 році.

ОСОБА_2 вчиняє ОСОБА_1 та членам її сім`ї, які проживають у Будинку АДРЕСА_1 , перешкоди у користуванні під`їзною дорогою, внаслідок чого вони не мають можливості проїхати на транспортних засобах до власного дворогосподарства.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 комісія вирішила:

-рекомендувати громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які являються власниками суміжних земельних ділянок з урахуванням обставин, що склалися домовитися про подальше землекористування та власність стосовно зазначених вище земельних ділянок, а саме укласти між собою в установленому порядку земельний сервітут, про що повідомити Міжгірську селищну раду;

-поінформувати зацікавлені сторони про те, що в разі недосягнення згоди комісією буде ініційоване питання щодо звернення до державної інспекції містобудування та архітектури щодо вирішення питання вжиття відповідних заходів, а саме невідповідності намірів забудови земельної ділянки з боку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-поінформувати зацікавлені сторони про те, що згідно частини другої статті 158 Земельного кодексу України (далі ЗК України) виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а тому в разі не погодження з рекомендаціями комісії було запропоновано дане питання вирішити в судовому порядку, згідно чинного законодавства;

-рекомендувати спірним сторонам згідно статті 91 ЗК України виконувати обов`язки власника земельної ділянки, а також дотримуватись правил добросусідства, згідно статті 103 ЗК України (т.1, а.с.98-100).

Рішенням Виконкому від 13.10.2023 № 187 «Про розгляд земельного спору» було затверджено вищезазначений акт комісії від 11.10.2023 і доручено відділу земельних відносин Виконкому здійснити контроль за виконанням висновків та рекомендацій комісії (т.1, а.с.97).

08 листопада 2023 року до Міжгірської селищної ради надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо виділення дороги (т.1, а.с.102).

В заяві ОСОБА_2 повідомив, що під час засідання комісії перебував за кордоном в Чеській Республіці в період часу з 26.09.2023 по 28.10.2023. Клопотав про повторне скликання комісії по розгляду заяви ОСОБА_1 щодо виділення дороги.

26 січня 2024 року відбулося засідання комісії Виконкому, за наслідками проведення якого було складено Акт комісії по розгляду заяви гр. ОСОБА_2 від цієї ж дати (т.1, а.с. 109-110), згідно якого комісія вирішила:

-рекомендувати громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які являються власниками суміжних земельних ділянок з урахуванням обставин, що склалися домовитися про подальше користування та власність стосовно зазначених вище земельних ділянок, а саме укласти між собою в установленому порядку земельний сервітут, про що повідомити Міжгірську селищну раду;

-направити звернення до Державної інспекції з містобудування та архітектури щодо вирішення питання вжиття відповідних заходів, а саме невідповідності забудови земельної ділянки з боку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-поінформувати зацікавлені сторони про те, що згідно частини 2 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а тому в разі не погодження з рекомендаціями комісії було запропоновано дане питання вирішити в судовому порядку, згідно чинного законодавства;

-рекомендувати спірним сторонам згідно статті 91 ЗК України виконувати обов`язки власника земельної ділянки, а також дотримуватись правил добросусідства, згідно статті 103 ЗК України.

Рішенням Виконкому від 06.02.2024 № 52 «Про розгляд земельного спору» було затверджено вищезазначений акт комісії від 26.01.2024 і доручено відділу земельних відносин Виконкому здійснити контроль за виконанням висновків та рекомендацій комісії.

Позивач ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги тим, що Виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради двічі розглядався один і той самий спір, за результатами чого ухвалені рішення № 187 від 13.10.2023 та № 52 від 06.02.2024. На переконання позивача, таке подвійне вирішення одного й того ж питання є незаконним, а тому оспорювані рішення підлягають визнанню незаконними та скасуванню.

Однак, як убачається з матеріалів справи, зазначені доводи позивача не відповідають фактичним обставинам.

З аналізу змісту рішення Виконкому від 13.10.2023 № 187 убачається, що ним було затверджено акт комісії від 11.10.2023, складений за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.08.2023. У заяві ОСОБА_10 просила орган місцевого самоврядування сприяти у захисті її права на земельний сервітут, визначений ще у 1976 році у плані забудови та відведений у натурі.

Натомість рішенням Виконкому від 06.02.2024 № 52 затверджено акт комісії від 26.01.2024, ухвалений за результатами розгляду вже іншої заяви позивача ОСОБА_2 , який звернувся до органу місцевого самоврядування з вимогою розглянути питання можливості виділення дороги.

Таким чином, у справі мають місце дві окремі заяви, подані різними особами, які стосуються різних за змістом питань, хоча і пов`язаних між собою фактично. Тому доводи позивача про повторний розгляд одного й того ж спору не підтверджуються доказами та спростовуються аналізом актів комісії.

Суд бере до уваги, що однакові висновки, до яких дійшла комісія за результатами розгляду заяв двох різних заявників, не є свідченням повторності спору чи неправомірності діяльності органу, а лише підтверджують послідовність та обґрунтованість позиції комісії, яка ґрунтувалася на дослідженні фактичних обставин.

Суд звертає увагу, що оскаржувані рішення Виконкому не є нормативно-правовими актами чи актами індивідуальної дії, обов`язковими для сторін спору. Вони мають виключно дорадчий, рекомендаційний характер і не створюють правових наслідків для ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 . Рішення комісії можуть бути враховані судом лише як докази у справі, проте не мають наперед визначальної сили. Тобто не мають імперативного припису щодо обов`язку суду враховувати їх висновки при розгляді спору щодо порядку користування земельними ділянками та встановлення земельного сервітуту.

Правові наслідки щодо користування спірними земельними ділянками можуть настати лише за результатами судового розгляду, в ході якого оцінюється вся сукупність доказів, у тому числі й акти Виконкому.

За змістом статті 158 ЗК України:

--- Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування (частина 1);

--- Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей (частина 2);

--- Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах (частина 3);

--- У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку (частина 5).

Отже, рішення органу місцевого самоврядування у справах цієї категорії мають виключно дорадчий характер, є проміжним етапом у врегулюванні земельного спору та жодним чином не замінюють судового розгляду.

Більше того, аналіз змісту рішень Виконкому № 187 від 13.10.2023 та № 52 від 06.02.2024 свідчить, що вони не містять жодних імперативних приписів, не покладають на сторони обов`язків та не породжують для них юридичних наслідків. Вони є лише актами, що фіксують позицію органу місцевого самоврядування та можуть бути враховані судом як докази під час вирішення спору, але не мають наперед установленої сили для суду.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02.06.2025 у справі № 302/1448/24 (т.3, а.с.20-57):

- позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Малинич Наталія Анатоліївна про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення земельного сервітуту задоволено частково;

- зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:023:0022 шляхом перебудови належного йому житлового будинку способом знесення частини будівлі, збудованої на ділянці з кадастровим номером :01:023:0022 й демонтажу облаштованої на зазначеній ділянці з кадастровим номером :01:023:0022 огорожі за адресою: АДРЕСА_1 та приведення вказаної частини зазначеної ділянки з кадастровим номером :01:023:0022 до первинного стану;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України відмовлено повністю.

При цьому оспорювані рішення Виконкому розглядалися судом виключно як один із доказів у сукупності з іншими, без надання їм наперед визначальної сили. Це підтверджує висновок про їх рекомендаційний характер.

З урахуванням викладеного, вимоги про визнання незаконними та скасування рішень Виконавчого комітету № 187 від 13 жовтня 2023 року, яким затверджено акт комісії з розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 11 жовтня 2023 року, та № 52 від 06 лютого 2024 року, яким затверджено акт комісії з розгляду заяви гр. ОСОБА_2 від 26 січня 2024 року, не можуть бути самостійним способом судового захисту. Такі рішення не мають обов`язкової сили для суду, розглядаються лише як один із доказів у сукупності з іншими, не є актами індивідуальної дії, що можуть бути визнані неправомірними або скасовані судом.

Доводи представника позивача про допущені Виконавчим комітетом порушення процедурного порядку при ухваленні оспорюваних рішень під час судового розгляду свого підтвердження не знайшли. Надані матеріали справи не містять відомостей про істотні процесуальні порушення, які могли б обумовити необхідність скасування таких рішень.

У зв`язку з цим інші докази, подані сторонами, не оцінюються судом, оскільки не мають істотного значення для вирішення спору та не впливають на висновки суду

Отже, проаналізувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано достатніх, належних і допустимих доказів, які б у сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Резуненко Олександр Анатолійович до Виконавчого комітету Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2025 року.

Суддя Міжгірського районного суду

Закарпатської області Пухальський С. В.