КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 372/1005/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/106112025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Проць Т.В., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 06 квітня 2020 року Обухівським районним судом у справі № 372/1005/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дітей,-

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 у грудні 2024 року звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 06 квітня 2020 року Обухівським районним судом за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дітей, у якій просив скасувати вказаний судовий наказ (а.с. 57-76).

Заяву обґрунтовував тим, що з 13 листопада 1999 року між ним та ОСОБА_1 укладено шлюб, від якого у них народились діти: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Вказував, що рішенням Обухівського районного суду від 11 червня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Також вказано, що 06 квітня 2020 року за заявою ОСОБА_2 судом видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) у розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2020 року до досягнення дітьми повноліття.

Вважав, що заява про видачу судового наказу не підлягала задоволенню, так як вимоги заявника не обґрунтовані, оскільки до заяви про видачу судового наказу не додано жодного доказу, що боржник не бере участі в утриманні дітей, та не цікавиться їхнім життям, немає підстав вважати, що діти проживають з заявником так, як це питання не визначалось.

Також ОСОБА_1 вказав, що у березні 2020 року, після оголошення карантину, ОСОБА_1 відвіз дітей до своїх батьків в с. Германівку Обухівського району, де вони і проживали до повномасштабної війни. Він забезпечував дітей всім необхідним для розвитку, навчання, речами відповідно до віку дітей. В лютому 2022 року діти разом з матір`ю виїхали до Італії, однак відповідач продовжував їх утримувати. Влітку 2023 року донька ОСОБА_13 та син ОСОБА_14 повернулись до м. Києва де по теперішній час проживають разом з відповідачем. З заявником залишилась тільки молодша донька ОСОБА_15 , яка перебуває за кордоном, відповідач направляє кошти на її утримання.

30 грудня 2024 року представник заявника у поданій суду заяві просила визнати причину пропуску процесуальних строків на подачу заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, поважною та такою, що сталася не з його вини, оскільки пакет документів з копією оскаржуваного судового наказу ОСОБА_2 було направлено 26 листопада 2024 року; жодного документу що містив би інформацію щодо відкритого виконавчого провадження боржник не отримував; перше відрахування з особистого банківського рахунку ОСОБА_1 відбулося в жовтні 2024 року.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2025 року закрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 06 квітня 2020 року Обухівським районним судом у справі № 372/1005/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дітей (а.с. 136-138).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 14 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Агбогнале Л.С. звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 142-153).

В обґрунтування скарги представник, посилаючись на положення статті 379 ЦПК України, вказувала, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.

Представник апелянта вказує у своїй скарзі, що під час розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу, суддя не дослідила з ким саме проживають спільні діти та на чийому фінансовому утриманні вони перебувають. До заяви не додано жодного письмового доказу, який би містив таку інформацію.

Про існування заяви ОСОБА_2 від 12 березня 2020 року про видачу судового наказу апелянт не знав та не був повідомлений. Свій пакет документів він отримав вперше 29 листопада 2024 року. Крім того, копія судового наказу від 06 квітня 2020 року йому також не направлялася.

Представник вказала, що через порушення процесуальних прав ОСОБА_1 (у частині повідомлення та направлення йому процесуальних документів) станом на розгляд заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу, відбулося порушення і його майнових прав, у зв`язку із тим, що суддя першої інстанції не перевірила всі значимі обставини для справи та не надала можливості стороні апелянта захистити свої права ще у 2020 році.

Представник ОСОБА_1 наголошує у своїй апеляційній скарзі, що під час перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, він неодноразового наголошував на тому, що обставина щодо того, з ким саме проживають діти на утримання яких нараховані і стягненні аліменти, не встановлена, у свою чергу надав суду акт обстеження житлово-побутових умов від 12 листопада 2024 року, у якому зазначено: «При обстеженні за наданими документами та свідченнями свідків встановлено, що громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - проживали за адресою: АДРЕСА_1 , з березня 2020 року по 25 лютого 2022 року».

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначила, що двічі було заявлено клопотання про виклик та допит свідків, якими були особисто діти (всі повнолітні, крім ОСОБА_14 ) та мати апелянта, в помешканні якої вони всі проживали. Проте, всупереч практиці Верховного Суду (постанова від 22 листопада 2022 року (в аналогічній справі про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами) у справі № 188/1029/19, в якій зазначено, що у судовому засіданні у суді першої інстанції було допитано як свідка особу і встановлено факт його постійного проживання з травня 2016 року до часу розгляду справи з батьком, який утримує його і забезпечує необхідним - суддя Проць Т.В. відмовила у задоволенні заявлених клопотань.

Також представник ОСОБА_1 вказала, що 23 грудня 2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області заяву було залишено без руху, у зв`язку із не наведенням відповідно до п.п. 5, 6 частини другої статті 426 ЦПК України, нововиявлених або виключних обставин, якими обґрунтовуються вимоги про перегляд судового рішення, дати їх відкриття або встановлення, посилання на докази, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин. Також не зазначено, відповідно до ст. 423 ЦПК України, які обставини є нововиявленими та коли вони стали відомі заявникові. 27 грудня 2024 року ОСОБА_1 зазначені недоліки усунув шляхом подання письмової заяви.

24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 стало відомо про наявність відкритого виконавчого провадження, шляхом списання з його банківського рахунку грошових коштів у сумі 77 579, 00 грн, що підтверджується випискою по витратам по карті з ПриватБанку.

29 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку було отримано судовий наказ та заяву про видачу судового наказу з додатками до неї.

У передбачений законом строк ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, проте 05 грудня 2024 року судом першої інстанції було постановлено ухвалу, якою у задоволенні заяви про скасування судового наказу у цивільній справі № 372/1005/20 - відмовлено.

Зважаючи на те, що на час видачі судового наказу від 06 квітня 2020 року суду не була надана повна та достовірна інформація щодо місця проживання дітей, а також щодо участі їхнього батька ОСОБА_1 у фінансовому забезпеченні та участі у їхньому вихованні, заявник звернувся саме із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Представник зазначала, що пакет документів, а саме копію заяви про видачу судового наказу з додатками, датовану 12 березня 2020 року, ОСОБА_1 було направлено лише 26 листопада 2024 року; починаючи з 06 квітня 2020 року, жодного документу, що містив би інформацію про відкрите виконавче провадження відносно ОСОБА_1 , йому не надходило, окрім факту списання грошових коштів 24 жовтня 2024 року; перше відрахування з особистого банківського рахунку ОСОБА_1 відбулося лише 24 жовтня 2024 року.

Як вказала представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, батько завжди утримував і продовжував утримувати своїх дітей, допомагає їм в усьому. Тому він навіть і не міг подумати, що заявниця у судовому порядку буде безпідставно стягувати аліменти на дітей, які з нею навіть не проживають.

Зважаючи на вищевикладене ОСОБА_1 просив суд визнати причину пропуску строку на звернення до суду із заявою про перегляд судового наказу - поважною і такою, що сталася не з його вини, поновити пропущений строк.

Представник апелянта вважала, що суд першої інстанції підійшов до вирішення питання надмірно формально, при цьому не дослідивши та не надавши свою оцінку обставинам, що мають значення для справи, у зв`язку із чим дійшов до неправильних висновків, які виклав в оскаржуваній ухвалі від 25 березня 2025 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Агбонгале Л.С. підтримала скаргу і просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , кожного окремо, повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Факт належного повідомлення ОСОБА_1 його представник - адвокат Агбонгале Л.С. підтвердила в суді про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 174-189).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення частини п`ятої ст. 130, ст. 131, частини другої ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення;

Пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України встановлено, що, з урахуванням положень частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені (частина третя статті 424 ЦПК України).

Отже, заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання таким рішенням законної сили.

Такий строк є присічним, тобто він за будь-яких обставин не підлягає поновленню, незалежно від поважності причин його пропуску, які взагалі не оцінюються.

Про необхідність врахувати зазначене вказано в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у справі № 2-747/11, якою справу повернуто на розгляд до Касаційного цивільного суду.

На таких висновках наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 11 грудня 2024 року у справі № 2-747/11.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей Обухівський районний суд Київської області видав судовий наказ від 06 квітня 2020 року у справі № 372/1005/20 (а.с. 18).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) у розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2020 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 210, 20 грн.

Допущено негайне виконання судового наказу про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з частиною першою статті 172 ЦПК України, у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої (щодо стягнення аліментів) статті 161 цього Кодексу, коли судовий наказ набирає законної сили у день його видачі.

Отже, судовий наказ від 06 квітня 2020 року набрав законної сили 06 квітня 2020 року.

Із заявою про перегляд судового наказу від 06 квітня 2020 року за нововиявленими обставинами представник ОСОБА_1 звернулася до Обухівського районного суду Київської області 13 грудня 2024 року (а.с. 57-76).

Тобто, з дня набрання законної сили судового наказу від 06 квітня 2020 року пройшло 4 роки 8 місяців 8 днів до подання заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Зважаючи на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі 2-747/11, яким Суд роз`яснив, що строк є присічним, тобто він за будь-яких обставин не підлягає поновленню, незалежно від поважності причин його пропуску, які взагалі не оцінюються, суд першої інстанції мав би відмовити у відкритті провадження за заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, що була подана у строк понад три роки після набрання законної сили цим судовим наказом.

Враховуючи, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30 грудня 2024 року заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами прийнято до розгляду і відкрито провадження (а.с. 94), своєю ухвалою від 25 березня 2025 року суд провадження закрив (а.с. 136-138).

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що суд першої інстанції дійшов підставного висновку, постановивши ухвалу про закриття провадження у справі за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, у зв`язку із пропуском строку на подання такої заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 26 вересня2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов