Провадження № 22-ц/811/1151/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У грудні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі ТОВ «ФК«Артеміда-Ф») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №1309526 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 03.12.2020 року в розмірі 28659 грн. 87 коп., 2422 грн. 40 коп. судового збору та 7000 грн. витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.12.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №1309526 про надання коштів на умовах фінансового кредиту (далі кредитний договір).

Укладення кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, доступ до якої забезпечувався відповідачу через веб-сайт або мобільний додаток.

Електронна ідентифікація відповідача здійснювалася при вході відповідача в особистий кабінет, шляхом перевірки правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Таким чином, кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua., підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем 03.12.2020 року о 13:05:29, шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду, з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України.

Датою укладання договору є дата одержання товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Дата та час отримання повідомлення фіксується у договорі в розділі («Реквізити та підписи сторін»).

У зв`язку з неможливістю в повному обсязі та у встановлений строк виконати зобов`язання за кредитним договором, відповідач ініціювала продовження користування кредитом, внаслідок чого додатковим договором від 02.01.2021 року, строк користування кредитом було продовжено до 02.02.2021 року.

Отже, відповідач здійснила всі необхідні дії, спрямовані на укладення кредитного договору, шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої кредитодавцем було перераховано грошові кошти в сумі 7100 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач, в свою чергу, зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №015-220221, згідно з яким та у відповідності до ст.512 ЦК України, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитората та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі й до ОСОБА_1 за договором №1309526 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 03.12.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 4959.

В подальшому, 21.08.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу №20240821/1, у відповідності до якого, ТОВ «Сіроко Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» приймає належні ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Станом на 17.12.2024 року, заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 28659 грн. 87 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту 7100 грн., заборгованості по процентам 18211 грн. 50 коп., та інфляційного збільшення 3348 грн. 37 коп.

Позивачем неодноразово вживались заходи щодо досудового вруглювання спору між соронами, однак у зв`язку з їх невиконанням відповідачем, позивачем був заявлений даний позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №1309526 від 03.12.2020 року в розмірі 7100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» 2422 грн 40 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування позикою та інфляційних втрат і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути судові витрати, понесені на стадії апеляційного розгляду справи, а саме: судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 3633 грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 8000 грн.

В скарзі апелянт зазначає, що, ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції неправильно застосував норми ст.ст.204, 625, 1048, 1050 ЦК України. Зокрема, встановивши, що укладення між ТОВ «Лінеура» та ОСОБА_1 договору №1309526 від 03.12.2020 року про надання коштів відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, суд не врахував його істотних умов, якими передбачено сплату процентів за користування коштами, а саме п.3.1 договору. Вказаним пунктом передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Згідно з п.9.11 договору, сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.32 договору, чи продовженого відповідно до розділу 4 цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦПК України.

Зауважує, що матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №1309526 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2020 року та додаткового до нього договору, зазначені договори в судовому порядку недійсними не визнано.

Окрім того, наголошує, що зазначена в позові заборгованість за процентами у розмірі 18211 грн. 50 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги позивача, зокрема, контррозрахунку заборгованості, відповідачем не надано.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23.09.2025 року, є дата складення повного судового рішення 03.10.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.12.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту №1309526 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, доступ до якої забезпечувався відповідачу через веб-сайт або мобільний додаток, тобто в електронній формі на веб-сайті «www.credit7.ua». Договір зі сторони відповідача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Згідно з п.п.1.2, 1.3, 1.4 договору, товариство зобов`язалось надати клієнту кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складала 7100 грн., строк кредиту 30 днів, дата поверненя кредиту зазначена в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього договору, тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору та становить:

1.4.1. Знижена процентна ставка становить 0,95% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (346,75% річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в Графіку платежів.

1.4.2. Стандартна процента ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50% річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в пп.1.4.1 договору для застосування зниженої процентної ставки.

1.5. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.5.1. за зниженою ставкою 346,75% річних; 1.5.2. за стандартною ставкою 693,50% річних.

1.6. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 1.6.1. за зниженою ставкою 9123,50 грн.; 1.6.2. за стандартною ставкою 11147 грн.

1.7. Обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що договір залишається дійсним протягом погодженого строку та що товариство і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені договором. При цьому, орієнтовна реальна процентна та орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою застосовані, виходячи з умов застосування цієї ставки, що передбачені договором, але у межах погодженого строку виконання споживачем зобов`язань за договором.

Згідно з п.3.1 договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт. 3.2. До періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.3 договору, відбулася пролонгація строку кредиту відповідно до Розділу 4 договору, де проценти нараховуються і в дату повернення кредиту, вказану в Графіку платежів, і в нову дату повернення, якщо інше не визначено у відповідному додатковому договорі. 3.3. Розмір процентної ставки, встановлений в п.1.4 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору і не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку. Клієнт розуміє та надає згоду товариству, що використання стандартної процентної ставки відповідно до пп.1.4.2 договору є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов договору, оскільки умови про встановлення різних процентних ставок за цим договором застосовуються автоматично за домовленістю сторін і не вимагають підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.

Відповідно до додаткового договору від 02.01.2021 року до договору №1309526 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2020 року, відповідач ініціювала продовження користування кредитом, внаслідок чого строк користування кредитом за договором продовжили на строк, що дорівнює строку, встановленого в п.3.1 договору. Дата повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом 02.02.2021 року.

У п.3.2 додаткового договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п.3.1 цього договору: 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Додатковий договір від 02.01.2021 року підписано ОСОБА_1 електронним підписом.

Згідно платіжного доручення №2643_50 від 09.10.2024 року та відповідно до зазначеного договору, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 03.12.2020 року о 13:07:05 , на суму 7100 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 74157860, призначення платежу: зарахування 7100 грн. на карту НОМЕР_1 .

Судом першої інстанції також встановлено, що 22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №015-220221.

Відповідно до п.1.3 вказаного договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в погодженій сумі в розпорядження клієнта за плату, на передбачених цим договором умовах, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за зобов`язаннями, що визначені в Реєстрі прав грошових вимог, погодженому сторонами за цим договором за формою згідно з Додатком №2.

Згідно витягу з Реєстру прав вимог №015-220221 від 21.02.2021 року, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №130952 від 03.12.2020 року в сумі 25311 грн. 50 коп, з яких: 7100 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18211 грн. 50 коп. заборгованість за процентами.

Також встановлено, що 21.08.2024 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (фактор) та ТОВ «Сіроко Фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу №20240821/1.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а клієнт відступає фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Згідно з витягом з Реєстру прав вимог №20240821/1, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №130952 від 03.12.2020 року в сумі 25311 грн. 50 коп, з яких: 7100 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18211 грн. 50 коп. заборгованість за процентами.

Станом на 17.12.2024 року, заборгованість відповідачки перед позивачем становить 28659 грн. 87 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 7100 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом 18211 грн. 50 коп.; інфляційне збільшення 3348 грн. 37 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено, що між кредитною установою та відповідачкою був укладений договір в електронній формі, в якому узгоджені істотні умови договору, в тому числі строки повернення кредиту.

Дійшовши висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7100 грн., суд зазначив, що вказана сума заборгованості за тілом кредиту підтверджуться випискою з особового рахунку за кредитним договором №1309526 від 03.12.2020 року.

Оскільки рішення суду в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 7100 грн. сторонами не оскаржується, відповідно, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення нарахованих процентів в сумі 18211 грн. 50 коп., суд ввжав, що такий розмір є непропорційно великою сумою компенсації, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Приписами ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитувнаня», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловилась про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Встановлено, що згідно з пунктами 1.2, 1.3 кредитного договору №1309526 від 03.12.2020 року, відповідач отримала кредит в сумі 7100 грн., строком на 30 днів, тобто до 02.01.2021 року. З урахуванням додаткового договору, мала місце пролонгація строку кредитування, визначена розділом 4 договору ще на 30 днів., тобто до 02.02.2021 року.

Зважаючи на положення п.1.4, відповідач не здійснила погашення кредитної заборгованості, визначеної у п.1.3, внаслідок чого підлягала застосуванню процентна ставка 1,90% за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, з урахуванням пролонгації, тобто 60 днів до 02.02.2021 року включно.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором повинні нараховуватись лише до 02.02.2021 року.

У постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 року №911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Колегія суддів, ураховуючи строки кредитування, розміри процентів, визначені в кредитному договорі, дійшла висновку, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за процентами за договором №1309526 від 03.12.2020 року в розмірі 8094 грн. (7100*1.90%*60=8094).

Тобто заборгованість по процентам за користування кредитними коштами у відповідача перед позивачем становить 8094 грн.

При цьому, судом враховуються саме ті проценти, які передбачені умовами договору, які погоджені сторонами, а також береться до уваги та обставина, що при зверненні до суду з позовом позивач не навів розрахунку заявлених до стягнення процентів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» в частині стягнення заборгованості по процентам у вказаному вище розмірі.

Окрім заборгованості за тілом та процентами за користування кредитом позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 3348 грн. 37 коп.

В цій частині колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись з позовними вимогами, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просило стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 03.01.2021 року по 23.02.2022 року в розмірі 3348 грн. 37 коп.

У пунктах 15,18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Крім того, згідно з п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусноїхвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого КМ України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Оскільки інфляційні нарахування за прострочення виконання зобов`язання за договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту №1309526 від 03.12.2020 року починаються з 03.01.2021 року, в той час, як строк кредитування продовжувався до 02.02.2021 року, відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором з 01.03.2020 року, під час дії карантину, а відтак, відсутні підстави для стягнення заявленого в позовних вимогах інфляційного збільшення в розмірі 3348 грн. 37 коп., тому суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у задоволенні позову в цій частині.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цієї вимоги.

Рішення в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, позивачем не оскаржується, тому не переглядається апеляційним судом.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 8000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив до апеляційної скарги: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1332239 від 16.12.2024 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору про надання правової допомоги №241213-1Ш від 13.12.2024 року уповноважило адвоката Дзундзу О.В. надавати правову допомогу, в тому числі у Львівському апеляційному суді, та акт №2 приймання-передачі наданих послуг від 07.04.2025 року, згідно договору про надання правової допомоги №241213-1Ш від 13.12.2024 року, за яким: підготовка апеляційної скарги на рішення, в тому числі збирання доказів, підготовка та подання процесуальних заяв у ході розгляду справи, усні консультації з питань застосування чинного законодавства, становить 8000 грн.

У додаткових поясненнях відповідач ОСОБА_1 висловилась щодо витрат позивача на правничу допомогу, вважаючи їх неспівмірними з ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Зауважує, що судова справа не є дуже складною для представника позивача, оскільки, як вбачається з реєстру судових рішень, то для нього ця справа є типовою і, фактично, при поданні апеляційної скарги було скопійовано позовну заяву.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону й те, що до закінчення судових дебатів сторона позивача зробила відповідну заяву про компенсацію витрат на правничу допомогу і докази на підтвердження понесених витрат подала з дотриманням встановленого процесуальним законом строку, така заява підлягає вирішенню апеляційним судом.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

Колегія суддів вважає розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем на стадії апеляційного розгляду справи і описаних в акті виконаних робіт, необґрунтовано завищеним, оскільки справа не є складною, а за ціною позову малозначною.

Так, зокрема, на стадії апеляційного розгляду справи правова позиція сторони є вже сформованою, а всі докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, досліджені в суді першої інстанції, відтак, підстав для висновку про складнощі у написанні адвокатом апеляційної скарги немає, окрім того, рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише частково, в частині відмовлених позовних вимог, тому, ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про визначення витрат позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн., лише за підготовку апеляційної скарги, оскільки інші витрати, які зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг, а саме: збирання доказів, підготовка та подання процесуальних заяв та усні консультації з питань застосування чинного законодавства, є необґрунтованими.

За встановлених і наведених вище обставин, такий розмір буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

Отже, ураховуючи вимоги статті 141 ЦПК України та наслідки розгляду справи апеляційним судом часткове задоволення апеляційної скарги позивача (38%), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 760 грн. (2000*0,38=760).

Крім того, підлягає перерозподілу і судовий збір.

Відповідно до вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., проте, враховуючи часткове задоволення позовних вимог за наслідками апеляційного розгляду справи (53%), судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1283 грн. 87 коп.

За подання апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 3633 грн. 60 коп., тому, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги (38%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1380 грн. 77 коп.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2664 грн. 64 коп., тому рішення в частині визначення розміру присудженого позивачу судового збору, необхідно змінити.

В решті, підстав для скасування чи зміни рішення суду немає.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» проценти за договором №1309526 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2020 року в розмірі 8094 гривень.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», змінити, збільшивши його до 2664 гривень 64 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 760 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 03 жовтня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич