РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/1502/25

Провадження № 22-ц/4815/808/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2025 року, ухвалене в складі судді Ковальова І.М., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі № 569/1502/25

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування, стягнення судових витрат по сплаті судового збору,

Позов мотивований тим, що 22 жовтня 2022 року близько 15 год. 35 хв. в м. Рівне по вул. Чорновола, 92 поблизу АЗС «ОКО», сталася ДТП за участі автомобіля «Ford Tranzit Connect» з номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «DAF CF 75.310» з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження, а їх власники зазнали матеріальних збитків.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2024 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 борг по страховому відшкодуванню за шкоду завдану майну в сумі 111 421,17 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування 8599,26 грн., 3% річних 888,31 грн., інфляційні 893,04 грн., а всього 121 801,78 грн. а понесені судові витрати по справі, а саме 11200,00 грн. витрат на судову експертизу та 974,42 грн. судового збору.

Вказує, що на час подання позову відповідач прострочив грошове зобов`язання, тому у нього з 13.05.2024 по 23.12.2024 включно виникло право стягнення пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних за час прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Просив суд стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за період з 13.05.2024 по 23.12.2024, а також понесені судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги.

Рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування, стягнення судових витрат по сплаті судового збору - задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 17989,18 грн., 3% річних в розмірі 2060,53 грн., інфляційні в розмірі 9918,43 грн., а всього 29968,14 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що на виконання заочного рішення страховик виплатив страхового відшкодування 24.12.2025 року в день отримання судового рішення, а відтак відсутній факт прострочення виплати. Покликається на порушення судом підсудності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що рішення суду є законним та обгрунтованим. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що позивач має право на отримання від відповідача 3% річних в розмірі грн, інфляційних витрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 13.05.2024 по 23.12.2024 включно.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Встановлено, що 22 жовтня 2022 року близько 15 год. 35 хв. в м. Рівне по вул. Чорновола, 92 поблизу АЗС «ОКО», сталася ДТП за участі автомобіля «Ford Tranzit Connect» з номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «DAF CF 75.310» з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження, а їх власники зазнали матеріальних збитків.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2024 року по цивільній справі №569/8936/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди позовні вимоги позивача задоволено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 борг по страховому відшкодуванню за шкоду завдану майну в сумі 111 421,17 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування 8599,26 грн., 3% річних 888,31 грн., інфляційні 893,04 грн., а всього 121 801,78 грн. а понесені судові витрати по справі, а саме 11200,00 грн. витрат на судову експертизу та 974,42 грн. судового збору.

На виконання вищезазначеного рішення суду, яке набрало законної сили, відповідачем ПрАТ «Страхова група «ТАС» 24.12.2024 було сплачено позивачу ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 111421,17 грн.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, посилаючись на вимоги Закону України «Про страхування», положення договору, укладеного між сторонами, якими чітко передбачено строки відшкодування та санкції у випадку прострочення платежу, надаючи оцінку наданому представником позивача розрахунку заборгованості, погодився з визначенням періоду прострочення в межах строку позовної давності. При цьому судом першої інстанції правильно враховано, що обставини попереднього прострочення вже встановлені у рішенні суду в справі №569/8936/24 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання».

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Також місцевий суд, приймаючи до уваги приписи статті 992 ЦК України, пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України.

Убачається, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі визначеного Законом № 1961-IV , а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 13.05.2024 по 23.12.2024 року.

Будь-яких доводів на спростування вказаного висновку суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Суд апеляційної інстанції погоджується з розрахунком сум, які надав представник позивача, оскільки вони відповідають вимогам законодавства.

Розмір нарахованих пені, інфляційних втрат та 3% річних за невиконання відповідачем грошового зобов`язання відповідачем не спростовується.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, правильно визначився зі спірними правовідносинами, обґрунтовано встановив період, за який підлягає стягнення за прострочення грошового зобов`язання, та розмір такого стягнення.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 вересня 2025 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.