Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1476/24 Головуючий у 1-й інст. Збаражський О. М.
Категорія 44 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.,

з участю секретаря

судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 293/1476/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок пожежі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського О.М. у селищі Черняхів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 721 870,11 грн матеріальної шкоди та 200 000,00 грн моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі, вирішити питання судових витрат.

Позов мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :11:001:0032, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказувала, що з вини ОСОБА_2 , який є її сусідом, 07 вересня 2024 року сталася пожежа, внаслідок якої належне їй домогосподарство та майно зазнало пошкоджень.

Комісією у складі головного інспектора ВЗНС ЖРУ ГУ ДСНС України в Житомирській області складено акт про пожежу, згідно якого встановлено, що пожежею знищено господарську будівлю, піднавіс, гараж, дровник, легковий автомобіль ВАЗ 2103 державний номерний знак НОМЕР_1 , домашнє майно та пошкоджені господарські речі.

Вказувала, що домовленості з відповідачем щодо усунення останнім за власний кошт усіх пошкоджень, завданих її майну пожежею, не досягнуто. Завдану пожежею матеріальну шкоду позивачка оцінила в 721 870,11 грн. Крім того, у зв`язку з пошкодженням пожежею її майна їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, внаслідок яких погіршився стан її здоров`я яку вона оцінює в 200 000,00 грн.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 80 000,00 грн матеріальної шкоди та 20 000,00 грн моральної шкоди, вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, позивачка просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вказує, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що доводи суду про те, що нею не надано доказів належності знищеного домашнього майна, господарських речей є необґрунтованими, оскільки вона була допитана в якості свідка та повідомила про обсяг майна та те, що речі і документи про їх придбання теж згоріли.

З приводу висновку вартості майна з яким не погоджується відповідач, з чим погодився і суд першої інстанції, зазначає, що будь-яких норм Закону порушено не було з приводу подання доказів до суду, а у разі непогодження з висновками відповідач не позбавлений можливості заявити клопотання щодо проведення експертизи.

Крім того, у будинку, де виникла пожежа з вини відповідача проживав її син з дружиною та дітьми, наразі вони терплять незручності, були вимушені переїхати в смт Черняхів, однак діти відвідують школу в селі Видибор і змушені терпіти незручності, добиратись до школи. Це все вплинуло і на обстановку у сім`ї, на моральний стан її та всієї сім`ї. Сума стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн є заниженою, тому враховуючи вище викладене, підлягає відшкодуванню на її користь із відповідача саме 200 000 грн.

У відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Кувшин І.Р. апеляційну скаргу не визнав, вважає її необґрунтованою і просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні, ОСОБА_1 та її представник - адвокат Поліщук Т.О. підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення, які відповідають її змісту.

Представник відповідача - адвокат Кувшин І.Р. апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити у її задоволення, а рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, просив залишити без змін.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачкою доведено, що внаслідок протиправних дій відповідача, який порушив правила поводження з вогнем, сталася пожежа, внаслідок якої було знищено рухоме та нерухоме майно, пошкоджено господарську будівлю належні позивачу.

Також суд погодився з її доводами про перенесені нею моральні переживання внаслідок знищення та пошкодження її майна, та враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивачка, та з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_1 змушена терпіти незручності, пов`язані з організацією ремонту належного їй нерухомого майна, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд стягнув 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Установлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 71,1 кв.м., до якого також належать сараї позначені літ. «Б», «В», «Ж», «З», «И», гараж літ. «Г», навіс літ «Д», уборна літ. «У» огорожа №1-2, криниця № 3 та земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер :11:001:0032, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини підтверджується копією договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2023 року, витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.15-16, 17, 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13 год. 37 хв. сталася пожежа за вищезгаданою адресою, зокрема: загорілася господарська будівля, власником якої є ОСОБА_1 , що підтверджується актом про пожежу від 07 вересня 2024 року, складеного комісією у складі головного інспектора ВЗНС ЖРУ ГУ ДСНС України в Житомирській області Грабовського В.В. в присутності сторін по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.12).

Згідно акту про пожежу від 07 вересня 2024 року причиною пожежі є необережне поводження з вогнем ОСОБА_2 . Відповідно до вказаного акту пожежею знищено господарську будівлю, піднавіс, гараж, дровітник, легковий автомобіль ВАЗ 2103 державний номерний знак НОМЕР_1 , домашнє майно, а також пошкоджено господарську будівлю та господарські речі.

Як убачається із копії технічного паспорту, виготовленого на вказаний житловий будинок, він побудований в 1970 році, цегляний, загальною площею 107,6 кв.м. На території даного домогосподарства знаходяться: сарай цегляний побудови 1970 року, сарай дерев`яний побудови 1988 року, гараж дощатий побудови 1982 року, навіс дерев`яний побудови 1988року, сарай дерев`яний побудови 1990 року, сарай дерев`яний побудови 1990 року, сарай дерев`яний побудови 1990 року, тощо (а.с.13-14).

Висновком про вартість майна, проведеного ФОП ОСОБА_4 від 01 жовтня 2024 року встановлено, що збитки заподіяні пожежею складають 507 929,81 грн. Згідно вказаного висновку, експертом оцінено 7 об`єктів нерухомого майна, а саме: сарай об`ємом 145 куб. м., сарай об`ємом 60 куб.м., гараж об`ємом 31 куб.м., навіс об`ємом 73 куб.м. та три сараї об`ємом 25 куб. м., 24 куб. м. та 28 куб.м. (а.с.7).

Також ФОП ОСОБА_4 проведено оцінку вартості майна ОСОБА_3 , а саме: зварювального апарату "Дніпро-М", кутової шліфувальної машинки (болгарка) "Дніпро-М" (250мм), кутової шліфувальної машинки (болгарка) "Grand" (125мм), шурупокрута "Grand", перфоратора "Дніпро-М", газонокосилки "Тайга ", бензопили "Stilht" (180), бензопили "Grunhelm", маски для зварювання "Хаміліон" "Дніпро-М" Pro, автомобільного зарядного пристрою 12V/24V, велосипеда "Україна" (дорослого), велосипеда дитячого, дитячого акумуляторного мотоциклу, набору інструментів вольфрамового (головки, тріщотки тощо), точильного верстата саморобного, торцовочної пили, (циркулярка, акумулятора "Viking" (2 шт.), котла водогрійного (60л), котла водогрійного (80л), 190 л. дизельного пального (WOG), 60 л. бензину А-92, 130 л. масла ДМ, 6000 кг. вугілля, 30 м.кв. твердого палива (дрова), 1000 кг. пшениці, 360 кг. ячменю, 500 кг. овса, 3 пластикових вікон, автомобіль ВАЗ-2103 державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.9-10).

З довідки відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області №412 та доданих матеріалів перевірки вбачається, що ОСОБА_2 , перебуваючи на території власного домоволодіння, розташованого поруч із домоволодінням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13 год. 00 хв. спалював сміття. Орієнтовно о 13 год. 30 хв. він побачив сірий дим та вогневі прояви з сусідньої господарської будівлі, де сталася пожежа та прибув до місця пожежі. ОСОБА_1 , побачивши сірий дим та вогневі прояви з зовнішньої стіни господарської будівлі, викликала службу порятунку смт. Черняхів. Причиною пожежі, яка сталась 07 вересня 2024 року в господарській будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , є необережне поводження з вогнем ОСОБА_2 . В діях ОСОБА_2 не виявлено фактів вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку про причини виникнення пожежі Житомирського районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Житомирській області від 07 вересня 2024 року, причиною пожежі, є необережне поводження з вогнем ОСОБА_2 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту порушених прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 3 статті 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Поняття збитків наведено в статті 22 ЦК України, відповідно до пункту 1 частини 2 якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала - частина 1 статті 1166 ЦК України. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16).

У правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 521/14202/14-ц.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначення повноважень органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, прав та обов`язків громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулює Кодекс цивільного захисту України.

За приписами статті 2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - це відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Частиною другою статті 21 Кодексу цивільного захисту України на громадян покладено обов`язок виконувати правила пожежної безпеки.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновку про причини виникнення пожежі Житомирського районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Житомирській області від 07 вересня 2024 року, причиною пожежі, яка сталась 07 вересня 2024 року в господарській будівлі за адресою: Житомирська область, Житомирський район, село Видибор, вулиця Лісова, 19, є необережне поводження з вогнем ОСОБА_2 .

Відповідно до акту про пожежу від 07 вересня 2024 року пожежею знищено господарську будівлю, піднавіс, гараж, дровітник, легковий автомобіль ВАЗ 2103 державний номерний знак НОМЕР_1 , домашнє майно, а також пошкоджено господарську будівлю та господарські речі.

Таким чином, між протиправною поведінкою відповідачки та шкодою, завданою майну позивачки існує причинний зв`язок.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що у справі достатньо доказів які вказують на те, що саме з вини відповідача сталася пожежа, внаслідок якої позивачці завдано збитків, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають фактичним обставинам справи.

Разом тим, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи розмір заявленої майнової шкоди позивач посилалась на висновок про вартість майна та висновок про ринкову вартість об`єктів оцінки, виконані фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції дав належну оцінку наданих позивачем висновків фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про розмір шкоди завданої пожежею, та правильно вважав, що такі не можуть бути доказами у спорі на підтвердження розміру заподіяної пожежею матеріальної шкоди, і з таким висновком погоджується колегія суддів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 305/641/17 (провадження № 61-5826св24) зазначено: « Саме суди першої та апеляційної інстанцій як суди факту здійснюють дослідження та оцінку доказів. Дослідження доказів це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення. Вона провадиться в судовому засіданні з додержанням принципів усності, безпосередності та безперервності. Зокрема, під час судового розгляду справи суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясовує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджує в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються. З урахуванням змісту спірних правовідносин, обставин справи та зібраних у справі доказів суд під час розгляду справи по суті може змінити порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, про що зазначається у протоколі судового засідання (стаття 228 ЦПК України).

Оцінка доказів завершує весь процес доказування. Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення, в якому суд зобов`язаний вказати, які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів. Оцінка зібраних доказів здійснюється з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності на основі внутрішніх переконань.

Відповідно до частини шостої статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Установивши, що у наданому позивачкою висновку СОД-ТОВ «Меркурій Партнерс» про дослідження вірогідної вартості нерухомого майна від 05 квітня 2017 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що такий висновок не є належним та допустимим доказом у розумінні статті 106 ЦПК України.

Зазначене спростовує доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції, який погодився з висновком суду першої інстанції, не вказав, чому не взяв до уваги СОД-ТОВ «Меркурій Партнерс» про дослідження вірогідної вартості нерухомого майна від 05 квітня 2017 року як письмовий доказ».

Під розгляду справи у судовому засіданні апеляційним судом з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи було роз`яснено позивачці та її представнику їх право на заявлення клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення розміру заподіяних збитків, які спричинені пожежею і правові наслідки відмови. Однак, від останніх таких клопотань не надійшло.

Крім того, позивач заявила, що у випадку незгоди відповідача із висновком та звітом про оцінку пошкодженого і знищеного майна, складеними фізичною особою-підприємцем суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , відповідач не позбавлений права заявити клопотання про проведення судової експертизи.

Колегія суддів звертає також увагу на ту обставину, що надані позивачем докази на підтвердження розміру збитків, а саме: фотосвітлини, не доводять не відображають дійсний стан житлового будинку, господарських будівель, переліку домашнього майна та господарських речей, оцінку їх фізичного зносу до пожежі.

Крім того, позивачем не надано суду доказів, яке конкретно нерухоме майно було знищено та пошкоджено пожежею, оскільки в акті про пожежу від 07 вересня 2024 року зазначено лише про знищення господарської будівлі, піднавіса, гаража, дровітника, легкового автомобіля ВАЗ-2103 та домашнього майна, без зазначення будь-якої інформації про перелік домашнього майна, а також про пошкодження господарської будівлі та господарських речей, яких саме також не зазначено, що в свою чергу унеможливлює встановлення судом фактичних обставин справи в частині розміру завданих збитків.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як роз`яснено у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналіз статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частин 3, 5 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне.

Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.

Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19) зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди».

Враховуючи те, що позивачем доведено належними та допустимим доказами, що з вини відповідача виникла пожежа у домоволодінні, тому протиправними діями останнього позивачці завдана моральна шкода, яка полягає в тих незручностях, переживаннях та психологічному навантаженні, які вона пережила в результаті самого факту пожежі та її наслідків.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають фактичним обставинам справи, а розмір моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн визначений у відповідності принципу розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Скаржник не скористалась наданим їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 19 вересня 2025 року.