П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025року м. Київ

Справа №754/11056/22

Провадження: № 22-ц/824/11861/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Кучерука Максима Васильовича в інтересах ОСОБА_1

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням суддіСкрипник О. Г.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ПрАТ « АТ «Київводоканал» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). Повідомленням було визначено, що фізична особа, що користується послугами централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов публічного договору. У разі відмови від отримання вказаних послуг, споживач зобов`язаний був направити письмову відмову до ПрАТ «Київводоканал» для оформлення припинення надання послуг. В зв`язку з тим, що від відповідачів на адресу ПрАТ «Київводоканал» не надходило жодних заяв та повідомлень про відмову від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вона вважається такою, що приєдналася до публічного договору та зобов`язана виконувати обов`язки зазначені в ньому. 31.05.2021 року на офіційному веб- сайті( vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію( оферту) ПрАТ " Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/ або централізованого водовідведення у зв`язку з чим з 01.07.2014 року вказаний договір вважається укладеним. Внаслідок невиконання відповідачами умов вищезазначених договорів та зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг за період з 01.07.2014 по 30.09.2022 року утворилася заборгованість у розмірі 37 475грн 49 коп, заборгованість зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку в розмірі 28 грн 21 коп та заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування в розмірі 477 грн 88 коп.

Крім того, у зв`язку із простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг відповідачі зобов`язані сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 3 % річних у розмірі 3729грн 60 коп та інфляційні втрати у розмірі 19724,40 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року позов ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за спожиті комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2014 по 30.09.2022 року в розмірі 37981 грн 58 коп, 3 % річних у розмірі 3729 грн 60 коп, інфляційні втрати у розмірі 19 724 грн 40 коп, а всього 61 435 грн 58 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір в розмірі 2 481 грн, тобто по 1240,50 грн з кожного.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.11.2023 залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Кучерук М. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою те, що позивач, звертаючись із позовом, не підтвердив предмет своєї господарської діяльності, не надав жодних доказів того, що будинок АДРЕСА_1 належить до сфери його обслуговування.

Також, судом не встановлено фактичних обставин того, які саме послуги надавав позивач мешканцям зазначеного будинку, на підставі якого договору здійснювалось їх надання та яким чином визначався порядок оплати таких послуг. А отже, суд дійшов висновків без належного дослідження доказів та з`ясування всіх істотних обставин справи, що є порушенням вимог статей 76-81 ЦПК України.

Крім того, представником позивача, Плясуном О. І., не було надано документів, які б підтверджували його повноваження діяти від імені ПрАТ «АК «Київводоканал», що суперечить вимогам статті 60 ЦПК України. Попри це, суд безпідставно визнав подані документи належними та допустимими доказами.

Окремо, звертає увагу, що відповідачка не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання. Унаслідок цього було порушено її право на участь у судовому розгляді, гарантоване статтею 43 ЦПК України, а також принцип змагальності сторін. Відповідачка була фактично позбавлена можливості заявити клопотання, зокрема, про застосування строків позовної давності.

З огляду на викладене вважає, що заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 02 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «АК «Київводоканал» Дементович М. В. заперечувала проти доводів апеляції та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Зокрема, зазначила, що правовідносини з централізованого постачання холодної води та водовідведення виникають на підставі публічної оферти, і для їх існування достатньо оприлюднення договору та відсутності заперечень споживача. Відповідачі фактично отримували послуги на підставі договору приєднання, оскільки жодних заяв про відмову від послуг чи договору не надходило.

Нарахування за послуги по квартирі № 224 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) проводилися з 01.07.2014 по 30.09.2022 року для двох зареєстрованих осіб за показаннями будинкового лічильника відповідно до Правил № 630. Відповідачі отримували щомісячні квитанції, однак жодної оплати не здійснили, не подавали заяв про розстрочку чи заперечення щодо боргу, а також не надали контррозрахунку.

Щодо позовної давності представник наголосила, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи. Повістки та процесуальні документи надсилалися за адресою реєстрації, однак поверталися із відмітками пошти «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній». Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України такі документи вважаються врученими. Відтак суд першої інстанції правомірно здійснив заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідачка не скористалася своїми процесуальними правами та не подала відзив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Звертаючись до апеляційного суду скаржниця посилаласяна те, що вона не була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, унаслідок цього було порушено її право на участь у судовому розгляді, гарантоване статтею 43 ЦПК України, а також принцип змагальності сторін.

Вирішуючи порушене скаржником питання, колегія суддів відмічає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно із ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що судове засідання відбулося 23.11.2023 року. Водночас, в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Порядок повідомлення учасників справи про розгляд справи встановлений статями 128 - 130 ЦПК України, про належне повідомлення особи про вчинення відповідної процесуальної дії може свідчити розписка. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

За правилом частин п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Разом з тим, доказів отримання відповідачкою судової повістки щодо призначення судового розгляду на 23.11.2023 року, матеріали справи не містять і, відповідно, ОСОБА_1 не мала можливості бути присутньою під час розгляду справи та надати свої заперечення проти позовної заяви.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) викладено правовий висновок про те, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130, 223 ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Неповідомлення судом учасника справи про розгляд справи є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 3 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі відповідачки, яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

Посилання представника позивача на зворотне повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» як на підтвердження належного повідомлення відповідачки є помилковим. Зазначене зворотне повідомлення стосується судової повістки з призначенням судового засідання на 26.09.2023 року о 12:00 (а.с. 64), а отже, не може вважатися доказом належного повідомлення ОСОБА_1 про засідання, призначене на 23.11.2023 року.

Отже, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_1 про дату та час судового засідання, колегія суддів приймає до уваги зазначені обставини під час перегляду справи апеляційним судом, та враховуючи положення п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року підлягає скасуванню.

Щодо вирішення справи по суді спору колегія суддів зазначає наступне.

26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10 квітня 2014 року № 1198, яким внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), який доповнено новими частинами.

Так, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" доповнено п. 5, яким визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Частиною 7 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

5 серпня 2014 року в газеті "Хрещатик" № 1 10 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", що перейменоване на приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (далі - договір).

У повідомленні зазначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору; що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Відповідно до п. 1.1 договору ПрАТ "АК "Київводоканал" зобов`язується надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 3.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Підпункти 1, 10 п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За приписами ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, що діяла на момент існування взаємовідносин), пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З огляду на те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс 13).

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18), від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц (провадження № 61-1647св17), від 04 серпня 2021 року у справі № 461/12597/15 (провадження № 61-5211св19).

Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та отримують послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у газеті "Хрещатик", на адресу ПрАТ "АК "Київводоканал", жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідачів не надходило.

З матеріалів справи убачається, що внаслідок невиконання відповідачами своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг з водопостачання та водовідведення, нараховано заборгованість за період з 1 липня 2014 по 30 вересня 2022 у розмірі 37 981 грн 58 коп, що включає в себе заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 37 475 грн 49 коп, внески за обслуговування вузла комерційного обліку у розмірі 28 грн 21 коп та внесками за абонентське обслуговування у розмірі 477 грн 88 коп, що підтверджується розрахунком заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-18).

Згідно з п.5 ч.2 ст. 7 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам та інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Відповідно до п.5,6 ч.1 ст. 7 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання,надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Аналогічні права споживача житлово-комунальних послуг були передбачені ст. 20 закону, редакція якого діяла до 10 грудня 2017 року.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачі зверталися до ПрАТ «АК «Київводоканал» із письмовими заявами про перерахунок заборгованості, так само як і не містять контррозрахунку на спростування розрахунку позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як споживачі надаваємих позивачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) мають сплачувати вартість послуг.

При, цьому, з апеляційної скарги убачається, що ОСОБА_1 порушила питання щодо застосування строків позовної давності.

Щодо застосування позовної давності до даних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц викладено правову позицію, згідно якої відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року (заява № 14448/88, § 33).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 цієї статті).

Однак, матеріали справи не містять доказів визнання відповідачами боргу.

Вирішуючи питання щодо яких позовних вимог підлягає застосуванню позовна давність, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Верховний Суд у постанові від 06.12.2023 у справі № 212/10834/21 зробив такий висновок: « з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року».

Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19, який з - поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності, встановлені ст.ст.257-259 ЦК України.

Відповідно до п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України ( в редакції Закону № 3450- IX від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102 IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Правовий режим воєнного стану, запроваджений з 24.02.2022, неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України.

Отже, виходячи з положень п.п.12 та 19, оскільки карантин почався на території України з 2 квітня 2020 року, а воєнний стан з 24.02.2022, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 2 квітня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24.02.2022 на період дії воєнного стану.

За наведених вище обставин, заява відповідачки, ОСОБА_1 , про застосування наслідків спливу позовної давності може бути застосована судом лише до заявлених ПрАТ «АК «Київводоканал» позовних вимог за отримані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення в межах періоду з 1 липня 2014 року по 17 березня 2017 року.

З розрахунку наданого позивачем убачається, що заборгованість на загальну суму 37 475 грн 49 коп нарахована за період з липня 2014 року до вересня 2022 року, при цьому, з урахуванням вищевказаних вимог законодавства, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з липня 2014 року до березня 2017 року, яка складає 8036 грн 65 коп.

Тому, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позову в указаній частині з підстав пропуску позивачем позовної давності, відтак, вимоги позивача про стягнення на його користь із відповідачів заборгованості на суму 8036 грн 65 коп за період липня 2014 року до березня 2017 року задоволенню не підлягають.

Відтак, за період з 02 квітня 2017 року до 30 вересня 2022 року заборгованість відповідачки за спожиті послуги складає в загальному розмірі 29 438 грн 84 коп (37 475 грн 49 коп - 8036 грн 65 коп).

При цьому, з розрахунку, наданого позивачем, убачається, що нарахування внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку здійснюється починаючи з грудня 2019 року (перше нарахування - 4,03 грн), а плата за абонентське обслуговування, з липня 2021 року (перше нарахування - 23,45 грн). Отже, зазначені нарахування не охоплюють період, на який поширюється пропущений позивачем строк позовної давності. А відтак, нарахування внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 28 грн 21 коп та нарахування заборгованості за абонентське обслуговування у розмірі 477 грн 88 коп відбулося правомірно.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів відмічає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що згідно положень Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206, встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні: забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Поряд з цим, за наданим до суду розрахунком у вказаний період позивач, в порушення вимог закону, нараховував інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК.

Колегія суддів відмічає, що за період з 12 березня 2017 року по 24 лютого 2022 року з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати у наступному розмірі.

Розрахунок суми інфляційних втрат здійснюється за формулою

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період IIc (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.51165218

Отже, інфляційне збільшення становить:

29 438,84 x 1.51165218 - 29 438,84 = 15 062,45 грн.

Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання: Кількість днів у періоді Сума

з 12/03/2017 до 31/12/2019

29 438,84 x 3 % x 1025 : 365 : 100 1025 2 480,12 грн.

з 01/01/2020 до 31/12/2020

29 438,84 x 3 % x 366 : 366 : 100 366 883,17 грн.

з 01/01/2021 до 24/02/2022

29 438,84 x 3 % x 420 : 365 : 100 420 1 016,24 грн.

Отже, сума 3 % річних становить 4 379,53 грн.

За таких обставин, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, солідарно, становить 49 386 грн 91 коп, що складається із основної суми боргу в розмірі 29 438 грн 84 коп , заборгованості за абонентське обслуговування у розмірі 477 грн 88 коп, заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 28 грн 21 коп інфляційного збільшення на суму 15 062,45 грн та 3 % річних у розмірі 4 379,53 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального права, допущені порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, яким слід стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 02 квітня 2017 року по 30 вересня 2022 року в загальному розмірі 49 386 грн 91 коп, що складається із основної суми боргу в розмірі 29 438 грн 84 коп , заборгованості за абонентське обслуговування у розмірі 477 грн 88 коп, заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 28 грн 21 коп інфляційного збільшення на суму 15 062 грн 45 коп та 3 % річних у розмірі 4 379 грн 53 коп.

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.

Посилання скаржниці на відсутність у позивача правових підстав для надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення є безпідставними, з огляду на те, що ПрАТ «АК «Київводоканал» є суб`єктом господарювання у формі приватного акціонерного товариства, основним видом діяльності якого є надання зазначених послуг у місті Києві. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення є саме такий суб`єкт господарювання.

Договори про надання цих послуг за своєю правовою природою є договорами приєднання (ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), укладеними на підставі публічної оферти. Відсутність індивідуального письмового договору, підписаного відповідачами, не звільняє їх від обов`язку оплачувати фактично отримані послуги. Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду (зокрема, постанова від 11.11.2019 у справі № 646/834/17 та постанова Великої Палати від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17).

Крім того, скаржниця безпідставно стверджує про неналежне представництво позивача, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними.

Згідно з ч. 2 ст. 58 ЦПК України, у таких справах представником може бути будь-яка дієздатна фізична особа, яка досягла 18 років і діє на підставі належним чином оформленої довіреності.

Отже, участь представника ПрАТ «АК «Київводоканал» у даній справі була законною і такою, що відповідає процесуальним нормам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

З матеріалів справи убачається, що при зверненні до суду із позовом ціна позову становила 61 435 грн 58 коп ( 100 %).

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволені на 100 %.

Внаслідок апеляційного перегляду справи заочне рішення скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову, яким з відповідачів стягнуто солідарно заборгованість у загальному розмірі 49 386 грн 91 коп.

На підставі вищевикладеного убачається, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 20 % (100 х 49 386,91 : 61 435,58), що складає 80 % від заявлених позивачем позовних вимог.

З матеріалів справи убачається, що при зверненні до суду з позовом, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 481 грн, отже, за розгляд справи в суді першої інстанції з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 984 грн 80 коп (2 481 х 80 %), у рівних частинах з кожного з відповідачів, тобто по 992 грн 40 коп з кожного.

При цьому, ОСОБА_1 при зверненні до суду з апеляційною скаргою сплачено судовий збір у розмірі 3 721 грн 50 коп, отже, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, який має бути відшкодований позивачем відповідачці, становить 744 грн 30 коп (3 721,50 х 20 %).

На підставі п. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладену більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне застосувати взаємозалік судових витрат між позивачем та ОСОБА_1 , оскільки саме нею було подано апеляційну скаргу та понесено відповідні витрати.

А відтак, з відповідача ОСОБА_2 на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп, а з відповідачки ОСОБА_1 у розмірі 248 грн 10 коп (992,40 - 744,30).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Кучерука Максима Васильовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), солідарно, на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (адреса місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А; код ЄДРПОУ - 03327664), заборгованість за спожиті комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з 02.04.2017 по 30.09.2022 року в загальному розмірі 49 386 грн 91 коп, що складається із основної суми боргу в розмірі 29 438 грн 84 коп , заборгованості за абонентське обслуговування у розмірі 477 грн 88 коп, заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку у розмірі 28 грн 21 коп інфляційного збільшення на суму 15 062,45 грн та 3 % річних у розмірі 4 379,53 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_5 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (адреса місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А; код ЄДРПОУ - 03327664) витрати у сплаті судового збору у розмірі у розмірі 248 грн 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (адреса місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-А; код ЄДРПОУ - 03327664) витрати у сплаті судового збору у розмірі у розмірі 992 грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура