Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1015/25

Провадження № 2/439/498/25

15 вересня 2025 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалив таке рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернувся до Бродівського районного суду Львівської області зі позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_1 , в яких просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитними договорами позики в розмірі 21 426 (двадцять одна тисяча чотириста двадцять шість) гривня 25 копійок.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 02 липня 2019 року між ОСОБА_1 , як позичальником та АТ «Ідея Банк», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: Z52.20464.005437059, відповідно до якого позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставив електронний цифровий підпис, із урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором позики позикодавець виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору. Проте відповідач, який зобов`язався повернути кредитні кошти, не надав своєчасно позикодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.

Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 12 743 гривень 38 копійок, з них: заборгованість за основним боргом - 4 524 гривень 04 копійки, заборгованість за відсотками 01 гривня 42 копійки, заборгованість за іншими процентними платежами (комісіями) - 8 217 гривень 92 копійки.

Крім того, 10 травня 2019 року між ОСОБА_1 , як позичальником та АТ «Ідея Банк», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: №Z52.20179.005244040.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором позики позикодавець виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору. Проте відповідач, який зобов`язався повернути кредитні кошти, не надав своєчасно позикодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.

Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 12 202 гривень 17 копійок, з них: заборгованість за основним боргом - 4 208 гривень 76 копійок, заборгованість за відсотками 01 гривня 35 копійок, заборгованість за іншими процентними платежами (комісіями) - 7 992 гривень 06 копійки

Позивач акцентує, що право грошової вимоги за договорами позики за номерами: №Z52.20464.005437059 від 02.07.2019 року і №Z52.20179.005244040 від 10.05.2019 року за договором факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним кредитним договором.

Відтак, позивач із метою належного та повного виконання зобов`язання просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за вказаними кредитними договорами.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

04 червня 2025 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

Позивач у судове засідання участь свого представника не забезпечив. Від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 Цивільного процесуального кодексу України.

За правилами норми частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 02 липня 2019 року між ОСОБА_1 , як позичальником та АТ «Ідея Банк», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: Z52.20464.005437059, відповідно до якого позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, що підтверджується наданими копією договору та матеріалами кредитної справи.

10 травня 2019 року між ОСОБА_1 , як позичальником та АТ «Ідея Банк», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: №Z52.20179.005244040, відповідно до якого позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами що підтверджується наданими копією договору та матеріалами кредитної справи.

Відповідно до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023, право вимоги перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», що підтверджується наданими суду на дослідження копіями договорів, актом прийому-передачі Реєстру позичальників та витягом з Реєстру позичальників.

Окрім цього, позивачем надано суду на дослідження розрахунок заборгованості за договором позики за №: Z52.20464.005437059 та №Z52.20179.005244040 від 25 липня 2023 року

Мотиви суду.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.

За нормативними правилами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Виходячи зі змісту статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Разом із цим, нормою статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Нормою частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України акцентовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Імперативними приписами частини 2 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Нормативними положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із доказів у справі вбачається, що між ОСОБА_1 , як позичальником та АТ «Ідея Банк», як позикодавцем було укладено договір позики за номером: Z52.20464.005437059 від 02 липня 2019 року.

Предметом досліджуваного договору визначено умови кредитування ОСОБА_1 . Відповідно до п. 1.2 договору сума позики у розмірі 6 032 (шість тисяч тридцять дві) гривні 00 копійок. П. 1.3 договору передбачає строк кредитування 12 місяців. п. 1.3 договору передбачено процентну ставку в розмірі 0.01 % річних, на умовах, визначених договором, зокрема строковості, зворотності та оплатності.

Разом із цим, позикодавець надав позичальнику кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, у повному обсязі.

Однак позичальник умови договору виконував частково, внаслідок чого виникла заборгованість перед позикодавцем в сумі 4 524 гривні 04 копійок

Крім того, 10 травня 2019 року між ОСОБА_1 , як позичальником та АТ «Ідея Банк», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: №Z52.20179.005244040.

Предметом досліджуваного договору визначено умови кредитування ОСОБА_1 . Відповідно до п. 1.2 договору сума позики у розмірі 5 000 (шість тисяч тридцять дві) гривні 00 копійок. п. 1.3 договору передбачає строк кредитування 18 місяців. п. 1.3 договору передбачено процентну ставку в розмірі 0.01 % річних, на умовах, визначених договором, зокрема строковості, зворотності та оплатності.

Разом із цим, позикодавець надав позичальнику кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, у повному обсязі.

Однак позичальник умови договору виконував частково, внаслідок чого виникла заборгованість перед позикодавцем в сумі 4208 гривень 76 копійок.

Право грошової вимоги за договорами позики за номерами: №Z52.20464.005437059 від 02.07.2019 року і №Z52.20179.005244040 від 10.05.2019 року за договором факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаними кредитними договорами.

Щодо нарахування процентів за користування грошовими коштами на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України.

Проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом». Тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати позикодавцю борг протягом певного часу.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від позикодавця грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати позикодавцю борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а позикодавець, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України).

Саме за таке благо: можливість правомірно не повертати позикодавцю борг протягом певного часу, позичальник сплачує позикодавцю плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні (правомірні) очікування щодо належного його виконання. Зокрема позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість позикодавець розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням позикодавцем вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому позикодавець вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від позикодавця відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення позикодавцем вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Очікування позикодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати позикодавцю борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору. Отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати позикодавцю борг протягом певного часу, себто та для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

За таких обставин надання позикодавцю можливості нарахування процентів відповідно до вимог статті 1048 Цивільного кодексу України, поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, вочевидь, порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

У свою чергу, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги позикодавця, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору, в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін, співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (латиною: verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem. Себто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав.

Як вбачається зі змісту проаналізованих судом договорів кредиту, договірні сторони між собою узгодили нарахування процентів за користування грошовими коштами саме на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України. Себто за правомірну поведінку позичальника.

Досліджувані судом зобов`язання сторін за договорами позики не містить у собі умови щодо встановлення нарахування процентів як міри відповідальності позичальника у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, за досліджуваних обставин справи, нарахування відсотків повинно відбуватися на загальних підставах, визначених статтею 148 Цивільного кодексу України. Тобто під час визначеного договором строку кредитування чи до моменту пред`явлення до позичальника вимоги про повернення коштів за зобов`язанням.

Суд проводить розрахунок нарахованих процентів за користування грошовими коштами на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України за формулою: Розмір нарахованих процентів за договором = (Сума тіла кредиту Х Кількість днів строку кредитування Х Денну відсоткову ставку за користування кредитом).

Із доказів у справі вбачається, що між ОСОБА_1 , як позичальником та АТ «Ідея Банк», як позикодавцем було укладено договір позики за номером: Z52.20464.005437059 від 02 липня 2019 року.

Предметом досліджуваного договору визначено умови кредитування ОСОБА_1 . Відповідно до п. 1.2 договору сума позики у розмірі 6 032 (шість тисяч тридцять дві) гривні 00 копійок. П. 1.3 договору передбачає строк кредитування 12 місяців. п. 1.3 договору передбачено процентну ставку в розмірі 0.01 % річних, на умовах, визначених договором, зокрема строковості, зворотності та оплатності.

Розмір нарахованих процентів за договором повинен становити 60 копійок (6 032 гривень Х 12 місяців Х 0.01 відсотка річних). Отже заборгованість ОСОБА_1 перед позикодавцем, у частині нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, становить: 60 копійок.

Крім того, 10 травня 2019 року між ОСОБА_1 , як позичальником та АТ «Ідея Банк», як позикодавцем було укладено кредитний договір за номером: №Z52.20179.005244040.

Предметом досліджуваного договору визначено умови кредитування ОСОБА_1 . Відповідно до п. 1.2 договору сума позики у розмірі 5 000 (шість тисяч тридцять дві) гривні 00 копійок. п. 1.3 договору передбачає строк кредитування 18 місяців. п. 1.3 договору передбачено процентну ставку в розмірі 0.01 % річних, на умовах, визначених договором, зокрема строковості, зворотності та оплатності.

Розмір нарахованих процентів за договором повинен становити 75 копійок (5000 гривень Х 18 місяців Х 0.01 відсотка річних). Отже заборгованість ОСОБА_1 перед позикодавцем, у частині нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, становить: 75 копійок.

Отже загальна заборгованість ОСОБА_1 , у частині стягнення заборгованості за процентами за кредитними договорами №Z52.20464.005437059 від 02.07.2019 року і №Z52.20179.005244040 від 10.05.2019 року становить 1(одна) гривня 35 копійок.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за кредитними договорами №Z52.20464.005437059 від 02.07.2019 року і №Z52.20179.005244040 від 10.05.2019 року, підлягають до часткового задоволення в загальній сумі 8 734 (вісім тисяч сімсот тридцять чотири)гривні 15 копійок.

Щодо стягнення комісії та пені за договором кредиту.

Що стосується стягнення комісії у загальній сумі 16209 гривень 98 за договорами позики за номерами: №Z52.20464.005437059 від 02.07.2019 року і №Z52.20179.005244040 від 10.05.2019 року суд враховує, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачиться на користь споживача.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії є нікчемними.

За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочинне створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі не дійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,-відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Судом встановлено, що позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422 гривень 40 копійок.(а.с. 1)

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову становила 21 426 (двадцять одна тисяча чотириста двадцять шість) гривня 25 копійок. Судом задоволено позовні вимоги частково у розмірі 8 734 (вісім тисяч сімсот тридцять чотири)гривні 15 копійок, що складає 40,76 % від ціни позову..

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на рахунок позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 987 (дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 37 копійка, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

На підставі статей 16, 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265Ю 282-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитними договорами в сумі в розмірі сумі 8 734 (вісім тисяч сімсот тридцять чотири)гривні 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 987 (дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 37 копійка.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», місцезнаходження: Київська область, місто Київ, вулиця Вацлава Гавела, 6, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 .

Суддя Б.М. Петейчук