ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 693/671/25
Провадження № 22-ц/821/1767/25
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач : Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: адвокат Юрченко Юлія Валентинівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 06 серпня 2025 року (постановлену під головуванням судді Защитинської Т.І. в приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

09 травня 2025 року ПАТ «Черкасиобленерго» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вартість необлікованої електричної енергії в сумі 1 577 557,87 грн та судові витрати.

08 липня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Юрченко Ю.В. подала до суду заяву про закриття провадження по даній справі, посилаючись на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем та використовує нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення комерційної діяльності; при цьому, адвокат надала суду документи, з яких вбачається, що дружина відповідача ОСОБА_3 також є фізичною особою підприємцем і основним видом її діяльності є ресторанний бізнес, тобто подружжя ОСОБА_4 спільно використовує нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення підприємницької діяльності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 06 серпня 2025 року заяву представника відповідача адвоката Юрченко Ю.В. - задоволено.

Закрито провадження у справі за позовною заявою ПАТ «Черкасиобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Роз`яснено позивачу, що спір за його позовом підсудний Господарському суду Черкаської області.

Ухвала суду мотивована тим, що сторонами у даній цивільній справі є суб`єкти господарювання, а тому цей спір має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 19 серпня 2025 року через засоби поштового зв`язку, АТ «Черкасиобленерго», вважаючи ухвалу суду першої інстанції необгрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просило скасувати ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 06 серпня 2025 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про господарську підсудність спору грунтується лише на наявності у відповідача статусу фізичної особи-підприємця, що суперечить усталеній судовій практиці.

Вказує, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

Між сторонами відсутні договірні відносини за адресою по АДРЕСА_1 .

Предметом позову є майнова вимога до відповідача про стягнення необлікованої електричної енергії внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з виявленням представниками АТ «Черкасиобленерго» 14.06.2025 на об`єкті «нежитлове приміщення, кафе KAIF , що розміщене на земельній ділянці, власником якої є відповідач, факту порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП , а саме самовільне підключення електропроводки до електричної мережі оператора системи розподілу, без укладення відповідного договору шляхом підключення електроустановки в РУ-04, кВ, ТП-265. За наслідками виявленого порушення складено акт про порушення та на його підставі визначено обсяг та вартість необлікованої електричної енергії.

Отже, позов грунтується на факті бездоговірного та безоблікового споживання електричної енергії. Предмет спору не пов`язаний із здійсненням господарської діяльності.

Матеріали справи підтверджують той факт, що між позивачем та ОСОБА_1 не укладено жодного господарського договору, відповідно, спір не може бути кваліфікований як господарський, оскільки відсутній ключовий елемент господарських відносин - договір, укладений між суб`єктами господарювання. Той факт, що відповідач є фізичною особою підприємцем, не робить будь-який спір за його участю господарським.

Здійснення чи нездійснення підприємницької діяльності на об`єкті під час виявлення порушення ПРРЕЕ, ніяким чином не може бути підставою для остаточного прийняття рішення щодо визначення судової юрисдикції для розгляду справи, предметом якої є стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 12 вересня 2025 року, представник ОСОБА_1 адвокат Юрченко Ю.В., вважаючи оскаржувану ухвалу суду законною, прийнятою із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 06.08.2025 залишити без змін.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір має розглядатися в порядку господарського судочинства, оскільки сторонами є суб`єкти господарювання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити за відповідними судовими процедурами. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21, від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 та інші).

У статті 1 та у частині першій статті 2 ГПК України визначено юрисдикцію та повноваження господарських судів, установлено порядок здійснення судочинства у господарських судах, а також регламентовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктами 1, 6, 15 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Під час вирішення питання про те, чи є правовідносини господарськими, а отже, спір - господарським, необхідно керуватися визначеннями, наведеними у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Відповідно до частини першої статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовиться від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Критеріями належності справи до господарського судочинства, за загальними правилами, є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір є підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі правової норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми права, що безпосередньо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні керуватися суб`єктним складом такого спору, суттю права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявленими вимогами, характером спірних правовідносин, змістом та юридичною природою обставин у справі.

Визначаючи співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу, необхідно зазначити таке.

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (стаття 24 ЦК України).

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Згідно зі статтею 26 ЦК України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, відповідно до якої право на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина дев`ята статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - підприємця. При цьому, правовий статус ФОП сам собою не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Такий підхід Великої Палати Верховного Суду щодо співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18); від 24 квітня 2018 року у справі № 303/5186/15-ц (провадження № 14-86цс18); від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19); від 21 вересня 2019 року у справі № 922/4239/16 (провадження № 12-102гс19); від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19); від 09 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц (провадження № 14-418цс19) тощо.

Отже, з моменту державної реєстрації ФОП фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа та як ФОП.

При цьому, наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18)).

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на зайняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила в постановах від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц (провадження № 14-39цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 263/2359/19 (провадження № 14-467цс19), від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) та інших.

Згідно із частинами першою, другою статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є, зокрема, юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У частині першій статті 58 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що в господарському законодавстві юридична особа та ФОП охоплюються спільним поняттям «суб`єкт господарювання».

У постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23).

Предметом спору у даній справі є стягнення вартості необлікованої електричної енергії в сумі 1 577557,87 грн внаслідок порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2012 року ( т. 1 а.с. 25-26).

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований 23.05.2003 як фізична особа-підприємець.

На час розгляду справи діяльність ОСОБА_1 як ФОП не припинена.

Крім того, за адресою по АДРЕСА_1 , за якою було складено Акт про порушення №007889 від 14.06.2024, знаходиться нежитлове приміщення, кафе KAIF, яке відповідач разом зі своєю дружиною, використовує для здійснення підприємницької діяльності.

Отже, встановивши, що позивач як юридична особа АТ «Черкасиобленерго» звернулось із даним позовом, в якому ставляться вимоги до відповідача, який є суб`єктом підприємницької діяльності, яку він здійснює у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , до якого позивач надає відповідні послуги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що розрахунок заборгованості по Акту про порушення №007889 від 14.06.2024 ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , здійснювалось по тарифу на електроенергію для непобутових споживачів у розмірі 6,72724 грн, оскільки для побутових споживачів Кабінет Міністрів України постановою № 632 від 31.05.2024 встановив для всіх жителів України єдину фіксовану ціну на електроенергію - 4,32 грн/кВтгод незалежно від обсягу споживання.

Колегія суддів відхиляє, як помилкові доводи апеляційної скарги про те, що власником нежитлового приміщення є ОСОБА_1 як фізична особа, а наявність у нього статусу суб`єкта господарювання не свідчить про те, що усі правовідносини за його участі є господарськими, оскільки спір між сторонами виник у зв`язку з самовільним підключення відповідачем як власником нежитлового приміщення, в якому він здійснює підприємницьку діяльність, до електромережі позивача, чим завдано збитки юридичній особі АТ «Черкасиобленерго», тому спір належить до юрисдикції господарського суду та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з нормами ГПК України.

Враховуючи характер правовідносин, які виникли між сторонами та які свідчать про його спрямованість на здійснення сторонами підприємницької діяльності, а позовні вимоги стосуються прав та інтересів відповідача саме як учасника господарських відносин - фізичної особи - підприємця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, через віднесення таких вимог до юрисдикції господарського суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що здійснення чи не здійснення підприємницькою діяльністю на об`єкті під час виявлення порушення ПРРЕЕ, ніяким чином не може бути підставою для остаточного прийняття рішення щодо визначення судової юрисдикції для розгляду справи, предметом якої є стягнення вартості необлікованої електричної енергії, відхиляються колегією суддів, оскільки вимога про стягнення вартості необлікованої електричної енергії ( сума завданих збитків) має господарсько-правову природу, оскільки виникла у контексті здійснення підприємницької діяльності.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали суду є безпідставними, зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду та переоцінки висновків суду, при цьому, будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» - залишити без задоволення.

Ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 06 серпня 2025 року про закриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 19 вересня 2025 року/