Справа №461/4362/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

за участю:

секретаря судового засідання Штогрина В.-Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 70000 доларів США.

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що 25.04.2021 року ОСОБА_1 передала для ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 80 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 25.04.2021 року про зобов`язання повернути кошти за договором позики, укладеного в усній формі. Згідно даної розписки, відповідач зобов`язався повернути позивачу ці грошові кошти до 25.04.2022 року. Проте, ОСОБА_3 10.06.2022 року повернула лише 10 000 дол. США та не виконала в повній мірі своє зобов`язання на виконання умов договору позики від 25.04.2021 року. ОСОБА_3 10.06.2022 року написала та видала ОСОБА_1 розписку про те, що відповідач підтверджує факт отримання коштів в розмірі 70 000 дол. США від позивача та зобов`язується повернути їх до 10.06.2024 року в рахунок погашення боргу від 25.04.2021 року. Свої зобов`язання про позику позивач виконав повністю, термін повернення грошей закінчився, відповідач в добровільному порядку грошей не повертає. Тому просив позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 04.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та час судового засідання. Згідно з інформацією поштового відстеження лист вручено. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин , суд розглядає справу за відсутності такого учасника

Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності учасників судового процесу, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25.04.2021 року ОСОБА_1 передала для ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 80 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 25.04.2021 року про зобов`язання повернути кошти за договором позики, укладеного в усній формі.

Згідно з розпискою відповідач зобов`язався повернути позивачу ці грошові кошти до 25.04.2022 року.

Проте, ОСОБА_3 10.06.2022 року повернула лише 10 000 дол. США та не виконала в повній мірі своє зобов`язання на виконання умов договору позики від 25.04.2021 року.

ОСОБА_3 10.06.2022 року написала та видала ОСОБА_1 розписку про те, що відповідач підтверджує факт отримання коштів в розмірі 70 000 дол. США від позивача та зобов`язується повернути їх до 10.06.2024 року в рахунок погашення боргу від 25.04.2021 року.

Згідно з приписами частини 1 статті 509 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, договір від 10.06.2022 року свідчить про отримання позики від позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першох статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язаня з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Вищезазначена правова позиція визначена Великою Палатою ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належним чином не повернула отриману суму позики, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 12112 грн.

Керуючись ст. ст.259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задоволити позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість за договором позики в розмірі 70000 (сімдесят тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на оплату судового збору в розмірі 12112 грн.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 вересня 2025 року.

Суддя В.Є. Радченко