Справа № 462/8665/24
провадження 2-с/462/49/25
У Х В А Л А

01 вересня 2025 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова Ліуш А.І., отримавши матеріали заяви представника ОСОБА_1 , про скасування судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

представник боржниці звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу від 15 листопада 2024 року. Заява мотивована тим, що матеріали справи №462/8665/24 містять відмітку про отримання судового наказу. Проте, ОСОБА_1 , вищезазначений судовий наказ не отримувала так як, хоч і зареєстрована за вказаною адресою, але фактично не проживала та не проживає там, що підтверджується доданим до заяви актом, яким встановлено факт не проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 2020 року по теперішній час. Вказав, що з даним судовим наказом боржник не погоджується оскільки, не є власником квартири АДРЕСА_2 , не проживав, у зазначений заявником період, та не проживає даному приміщенні, а отже не користувався електричною енергією, по друге, не погоджується з наданим заявником розрахунок заборгованості. Таким чином, вважає дану заяву необґрунтованою та не доведеною належними та допустимими доказами, а також зазначив, що наявний спір у справі.

Згідно із ч.1, 2 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.

Так, судом було встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с.17/, ОСОБА_1 , отримала судовий наказ 22 листопада 2024 року. Відтак, звертаючись до суду з заявою про скасування судового наказу 28 серпня 2025 року, заявниця прострочила строк звернення до суду з вказаною заявою.

Щодо позиції про те, що ОСОБА_1 , вищезазначений судовий наказ не отримувала так як, хоч і зареєстрована за вказаною адресою, але фактично не проживала та не проживає там, що підтверджується доданим до заяви актом, яким встановлено факт не проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 2020 року по теперішній час, - суд зазначає наступне.

Так, згідно п.71 постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», реєстровані поштові відправлення вручаються, адресатам (одержувачам) за умови пред`явлення ними документів, що посвідчують особу згідно із законодавством.

Пунктом 72 вказаної постанови встановлено, що адресат (одержувач) може уповноважити іншу особу на одержання адресованого йому поштового відправлення за довіреністю на визначений строк, що оформляється в установленому законодавством порядку або шляхом надання разового доручення на отримання поштового відправлення в електронній формі, порядок якої встановлюється оператором поштового зв`язку.

Відтак, наявність підпису у відповідному поштовому повідомленні є належним і достатнім підтвердженням отримання боржницею судового наказу у встановлений день. Водночас, представником не надано жодних доказів, які б могли свідчити про те, що підпис на повідомленні належить іншій особі чи що мала місце якась інша процесуальна чи фактична помилка під час вручення.

Суд вважає безпідставними також і доводи представника про те, що боржниця не отримувала судовий наказ у зв`язку з тим, що фактично не проживає за місцем своєї реєстрації. Посилання на акт, яким нібито встановлено факт її відсутності у квартирі, жодним чином не спростовує належність вручення поштового відправлення, оскільки порядок видачі рекомендованих відправлень передбачає їх вручення виключно адресату або уповноваженій ним особі.

При цьому, суд підкреслює, що будь-який логічний чи причинно-наслідковий зв`язок між фактом не проживання боржниці у квартирі та її нібито неможливістю отримати поштове відправлення відсутній.

Таким чином, суд доходить висновку, що твердження представника про неотримання кореспонденції фактично є спробою уникнути дотримання визначених законом строків звернення до суду. Сам факт відсутності особи за місцем реєстрації, навіть якщо він підтверджується додатковими актами, не може свідчити про відсутність можливості отримання поштового відправлення.

В ч. 2 ст. 171 ЦПК України визначено, що заява боржника про скасування судового наказу подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про скасування судового наказу підлягає поверненню, оскільки нею було пропущено строк на подання такої заяви та відсутні підстави для поновлення строку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 163, 164, 165, 167, 260, 261,353, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

заяву представника ОСОБА_1 , про скасування судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про стягнення заборгованості, - повернути заявнику.

Роз`яснити стягувачу, що згідно ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: А.І. Ліуш