ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/303/25Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В
Провадження № 22-ц/817/928/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Хоми М.В., Храпак Н.М.

за участю секретаря - Гичко К.С.,

представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 606/303/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Сампара Надія Миронівна на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 липня 2025 року (постановлена суддею Малярчуком В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 липня 2025 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Маркушевського Б.Ф. про залишення позову без розгляду задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що у жодному процесуальному документі, які виносилися судом у даній справі, не зазначалося про обов`язок позивачки брати особисту участь у підготовчих засіданнях для реалізації завдань підготовчого провадження відповідно до статті 189 ЦПК України.

Наголошує, що 08 липня 2025 року представником позивача - адвокатом Сампарою Н.М. було подано клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з її перебуванням у щорічній основній відпустці, що є її правом, яке передбачено Кодексом законів про працю України.

Акцентує увагу, що суд безпідставно відхилив клопотання сторони, не надавши належної оцінки поважності причини, неявки сторони з її представником та допустивши порушення прав позивачки, оскільки за відсутності належного документу, який би підтверджував відпустку адвоката Сампари Н.М. на момент розгляду клопотання про відкладення судового засідання, суд першої інстанції, діючи в межах принципів змагальності та справедливості судового розгляду, мав би не ігнорувати зазначену обставину, а зобов`язати представника надати підтверджуючий документ у наступне судове засідання.

Звертає увагу, що зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України вбачається, що залишення позовної заяви без розгляду з підстави повторної неявки належним чином повідомленого позивача може мати місце тільки в тому випадку, якщо позивач, який був належним чином повідомлений про час слухання справи, повторно не з`явився саме в судове засідання, а не в підготовче засідання, як одну із стадій позовного провадження.

Вказує, що закон не вимагає обов`язкової особистої присутності сторони в суді у разі, якщо її інтереси представляє належним чином уповноважена особа, у тому числі адвокат. Така процесуальна участь представника є рівнозначною участі самої сторони, за винятком випадків, коли інше прямо передбачено законом. Однак, судом не було враховано як факт належної участі представника у попередніх засіданнях, так і подане заздалегідь клопотання про відкладення розгляду справи, тому на її переконання та переконання її представника суд діяв у спосіб, який суперечить принципам розумності, добросовісності та рівності сторін у процесі.

Стверджує, що є помилковим твердження суду першої інстанції про те, що позивачку та її представницю було належним чином повідомлено про місце, дату та час проведення судових засідань, які мали відбутися 20 травня 2025 року та 08 липня 2025 року, у зв`язку з тим, що Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах, що надсилання позивачеві та адвокату, як представнику сторони у застосунок «Viber» повідомлення про дату, час і місце слухання справи є неналежним способом повідомлення про розгляд справи.

Вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилався на заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Маркушевського Б.Ф., у якій він просив залишити позов без розгляду, однак дана заява не була належним чином оформлена, зареєстрована та долучена до матеріалів справи, що вказує на те, що посилання суду на неї є безпідставним та необґрунтованим, а сам факт того, що її не було прикріплено до матеріалів електронної справи суперечить вимогам п. 11 ч. 3 ст. 13 ЦПК України, яка зобов`язує суд забезпечити фіксацію та збереження всіх матеріалів справи.

У серпні 2025 року ОСОБА_2 подав до Тернопільського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. апеляційну скаргу в її межах підтримала, посилаючись на доводи викладені у ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів, вимог апеляційної скарги та поданого відзиву колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справи. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено до розгляду на 08 квітня 2025 року на 11 год. 00 хв. (а.с. 29).

З протоколу судового засідання від 08 квітня 2025 року вбачається, що участь у справі брали представники сторін, розгляд справи відкладено на 20 травня 2025 року на 12 год. 00 хв.(а.с. 63-78).

З довідки про доставку повідомлення у додаток "Viber" від 08 квітня 2025 року, яка складена секретарем судового засідання Зіньковською Н.Д. вбачається, що позивачка була повідомлена за номером телефону НОМЕР_1 про те, що 20 травня 2025 року о 12 год. 00 хв. відбудеться судове засідання у даній справі в приміщенні Теребовлянського районного суду Тернопільської області (а.с. 84).

З довідки про доставку повідомлення у додаток "Viber" від 08 квітня 2025 року, яка складена секретарем судового засідання Зіньковською Н.Д. вбачається, що представник позивачки - адвокат Сампара Н.М. була повідомлена за номером телефону НОМЕР_2 про те, що 20 травня 2025 року о 12 год. 00 хв. відбудеться судове засідання у даній справі в приміщенні Теребовлянського районного суду Тернопільської області (а.с. 85).

19 травня 2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Сампари Н.М. надійшло клопотанням про відкладення (перенесення) розгляду справи, призначеної на 20 травня 2025 року о 12 год. 00 хв. з підстав проведення нею занять в Західноукраїнському національному університеті (а.с. 91-93).

З протоколу судового засідання від 20 травня 2025 року вбачається, що участь у справі брав представник відповідача - адвокат Маркушевський Б.Ф., розгляд справи відкладено на 08 липня 2025 року на 11 год. 00 хв.(а.с. 95-97).

З довідки про доставку повідомлення у додаток "Viber" від 20 травня 2025 року, яка складена секретарем судового засідання Зіньковською Н.Д. вбачається, що позивачка була повідомлена за номером телефону НОМЕР_1 про те, що 08 липня 2025 року о 11 год. 00 хв. відбудеться судове засідання у даній справі в приміщенні Теребовлянського районного суду Тернопільської області (а.с. 98).

З довідки про доставку повідомлення у додаток "Viber" від 20 травня 2025 року, яка складена секретарем судового засідання Зіньковською Н.Д. вбачається, що представник позивачки - адвокат Сампара Н.М. була повідомлена за номером телефону НОМЕР_2 про те, що 08 липня 2025 року о 11 год. 00 хв. відбудеться судове засідання у даній справі в приміщенні Теребовлянського районного суду Тернопільської області (а.с. 99).

08 липня 2025 року від адвоката Сампари Н.М. надійшло клопотанням про відкладення (перенесення) розгляду справи, що відбулося 08 липня 2025 року о 11 год. 00 хв. у зв`язку з її перебуванням, як представника позивачки у щорічній основній відпустці (а.с. 114-115).

Окрім цього, представник відповідача - адвокат Маркушевський Б.Ф. подав до суду заяву з якої вбачається, що дана позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки двічі належним чином повідомлені позивачка та її представник повторно не з`явилися в підготовче судове засідання (а.с. 116).

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 липня 2025 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Маркушевського Б.Ф. про залишення позову без розгляду задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. (а.с.118-120).

В суд апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. подала наказ від 02 липня 2025 року № 02/07/25 Адвокатського об`єднання "Захист права" з якого вбачається, що їй надано щорічну основну відпустку на 10 календарних днів з 03 липня 2025 року до 13 липня 2025 року за робочий період 01 січня 2024 року - 01 січня 2025 року.

Також додано закордонні паспорти позивачки ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 з яких вбачається, що з 06 липня 2025 року до 14 липня 2025 року вони були за межами України.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржувана ухвала не відповідає.

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що законом передбачено право суду залишити позовну заяву без розгляду за наявності таких умов у сукупності: позивача належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи; позивач двічі не з`явився в судове засідання та його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, тому суд дійшов висновку про можливість застосування визначеного в статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України і залишити позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України», заява № 19164/04).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Положеннями ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 даної статті, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки тощо.

Відповідно до ч. 5 даної статті у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи (вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13).

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення (аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21).

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц).

У рішенні від 06.09.2007, заява № 3572/03, у справі "Цихановський проти України" ЄСПЛ зазначив "саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні".

Доводи апеляційної скарги про те, що залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України може мати місце саме в судовому засіданні, а не в підготовчому, апеляційний суд уважає безпідставними, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» № 3200-IX від 29 червня 2023 року внесено зміни у ЦПК України та пункт 3 частини 1 статті 257 викладено в такій редакції:" 3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи". Зазначений закон набрав чинності 21 липня 2023 року. Таким чином, залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України може мати місце і на стадії підготовчого засідання.

Однак, колегія звертає увагу, що в матеріалах справи наявні довідки про доставку повідомлення у додаток "Viber" секретаря судового засідання, згідно яких позивач та її представник повідомлені про розгляд справи: 20 травня 2025 року та 08 липня 2025 року, що є неналежним повідомленням у відповідності до вимог ч.3,4 ст.128 ЦПК України, яка передбачає, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик; судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

При цьому, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Будь-яких доказів на підтвердження вчинення судом першої інстанції дій, спрямованих на повідомлення особи (позивача та її представника) щодо дати та часу судового засідання, у відповідності до вищенаведених положень ст. 128 ЦПК України, матеріали справи не містять.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2021 року в справі № 379/1296/18; від 10 вересня 2021 року в справі № 295/8610/15-ц; від 15 червня 2022 року в справі № 369/9386/17; від 05 квітня 2023 року в справі № 545/1103/20; від 03 травня 2023 року в справі № 569/24240/21; від 23 лютого 2022 року в справі № 644/12167/15; від 14 лютого 2024 в справі № 405/9040/19.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які заяви від позивачки чи її представника про повідомлення їх про слухання справи в будь-який інший спосіб ніж передбачені законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування ухвали Теребовлянським районним судом Тернопільської області від 08 липня 2025 року, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувану ухвалу - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи, що після скасування оскаржуваної ухвали справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат. При цьому, колегією суддів враховується правова позиція Об`єднаної палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 липня 2025 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Храпак Н.М.