Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7743/25
Провадження № 2-о/711/227/25
У Х В А Л А

04.09.2025 м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси із заявою, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме,- встановити факт належності йому, відповідно до свідоцтва про право власності від 09.10.1996, нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Отже, окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Слід зазначити, що статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що він просить встановити факт належності йому на праві власності кватири АДРЕСА_2 , відповідно досвідоцтва про право власності на квартиру від 09.10.1996, що суперечить вимогам статті 315 ЦПК України. При цьому, вказує, що безпосередньо свідоцтво про право власності у нього наявне, але за даними паспорту він ОСОБА_1 , а у цьому свідоцтві вказано його прізвище ОСОБА_1 .

В листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» також роз`яснено, що встановлення судом факту володіння будівлею на праві власності можливе, якщо у заявника загублено або втрачено правовстановлюючий документ на будівлю та зазначений факт не може бути підтверджений у позасудовому порядку. На підтвердження цього факту заявник подає докази щодо неможливості одержання ним відповідного документа або його поновлення.

Слід розрізняти судовий порядок встановлення факту володіння будівлею (іншим нерухомим майном, зокрема квартирою) на праві приватної власності від судового порядку визнання права власності на нерухоме майно. У першому випадку справи розглядаються в порядку окремого провадження, у другому - у позовному провадженні за нормами ст. 4 ЦПК України та ст.ст. 15, 16 ЦК.

Таким чином, наведене виключає можливість розгляду заяви про встановлення факту належності фізичній особі певного нерухомого майна на праві власності, за наявності у заявника свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , у порядку окремого провадження, а тому, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за даною заявою.

При цьому, в разі наявності спору щодо володіння нерухомим майном, заявник вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у порядку позовного провадження (счт. 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України).

У порядку окремого провадження, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, заявник вправі звернутися до суду в порядку окремого провадження із заявою щодо належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Наведене свідчить про те, що у разі, коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені у них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень зазначеної вище норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах та не встановлює факт належності особі на праві власності нерухомого майна, за умови наявності у заявника оригіналу правовстановлюючого документу.

Оскільки зазначені вимоги поданої заяви не підлягають судовому розгляду, тому суддя не зазначає, до юрисдикції якого суду віднесено їх вирішення.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються матеріали (ст. 186 ЦПК України).

Що стосується сплаченого при подачі заяви судового збору, то це питання буде вирішене судом у разі подання заявником відповідного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 186, 293, 294, 258-261, 315, 318, 353-355 ЦПК України суддя, -

у х в а л и в :

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено і підписано суддею 04.09.2025.

Суддя: С. М. Позарецька