ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1687/24

Головуючий у першій інстанції - Коротка А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1135/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Моторне (транспортне) страхове бюро України

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, моральної шкоди, стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат за прострочення регламентної виплати, (суддя Коротка А.О.), ухвалене у м. Прилуки, повний текст рішення складено 18 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, моральної шкоди, стягнення: пені, 3% річних та інфляційних витрат за прострочення регламентної виплати.

Позов мотивований тим, що 21.06.2021 близько 4 год. 00 хв. на 127 км+100 м автодороги М-02 поблизу м.Батурин Чернігівської області, внаслідок порушення правил дорожнього руху ОСОБА_2 - водієм транспортного засобу Mercedes 0404-15R, р.н. НОМЕР_1 , належного ТОВ «DAC-TRANS-SERVICE» S.R.L, відбулося зіткнення зазначеного транспортного засобу з автомобілем Volkswagen Caddy, р.н. НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 . Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, зупинено, а ОСОБА_2 оголошено у розшук. ОСОБА_1 звернулась із заявою до МТСБУ 12 липня 2021 року про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП. Строк виплати страхового відшкодування шкоди майну сплив 09.10.2021, однак регламентну виплату у сумі 102745,99 грн відповідач здійснив лише 12.02.2024, тому вона має право на стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02.06.2023року змінено, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2022, позовні вимоги ОСОБА_1 до МТСБУ про відшкодування шкоди задоволено частково, стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з доставкою, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої у відповідному закладі охорони здоров`я, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів - 47064,74 грн, які складаються з витрат на придбання лікувальних засобів у сумі 36764,74 грн та витрат, пов`язаних із транспортуванням до лікувальних закладів, у сумі 10300 грн, 108000,00 грн - витрат, пов`язаних з отриманням інвалідності, та 1838,23 грн - моральної шкоди. Також стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 12812,90 грн. Зазначене рішення суду було виконане 15.06.2023 року, тому позивачка має право на стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. Вона досі продовжує лікування та реабілітацію в закладах охорони здоров`я. Розмір страхового відшкодування на витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, діагностикою, лікуванням, реабілітацією ОСОБА_1 , медичним піклуванням, лікуванням в домашніх умовах та придбанням лікарських засобів після ухвалення рішення апеляційним судом становить 9747,22 грн, та виходячи з цього моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 487,36 грн. З 22.02.2023 по 22.02.2025 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності внаслідок ДТП. Враховуючи, що у довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ № 444066 від 22.02.2023 року виданої терміном на два роки, зазначено, що причиною інвалідності третьої групи ОСОБА_1 є інвалідність отримана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, наявні підстави для стягнення з відповідача шкоди пов`язаної із стійкою втратою працездатності у розмірі 7200 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, моральної шкоди, стягнення: пені, 3% річних та інфляційних витрат за прострочення регламентної виплати задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивачки витрати, пов`язані з доставкою, діагностикою, лікуванням, реабілітацією потерпілої у відповідних закладах охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів у сумі 9747,22 гривень; витрати на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності у сумі 72000,00 гривень; моральну шкоду в розмірі 487,36 гривень; пеню за невчасну виплату регламентної виплати 30691,49 гривень, 3% річних у сумі 7219,40 гривень, інфляційні втрати у сумі 37673,99 гривень; пеню у зв`язку з простроченням виплати по інвалідності 2 групи та втрати працездатності в розмірі 54000,00 гривень, 3% річних у сумі 3240,00 гривень, інфляційні втрати у сумі 16568,97 гривень; судові витрати в розмірі 10216,28 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що обвинуваченого у кримінальному провадженні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_2 оголошено у розшук, Моторне (транспортне) страхове бюро України зобов`язане провести виплату ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Беручи до уваги, що потерпілою ОСОБА_1 були виконані всі вимоги, передбачені ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування, однак Моторне (транспортне) страхове бюро України прострочило виконання грошового зобов`язання зі здійснення регламентної виплати, то разом із сумою страхового відшкодування стягненню підлягає також сума інфляційних втрат, 3% річних , від простроченої суми та пені. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України суд прийшов до висновку, що оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати.

У апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України просить суд скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за невчасну виплату регламентної виплати; пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виплати по інвалідності 2 групи та втрати працездатності та ухвалити в цій частині рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог; скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення витрат на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, закривши провадження у цій частині вимог, а також змінити оскаржуване рішення в частині визначеного до стягнення розміру витрат, пов`язаних з доставкою, діагностикою, лікуванням, реабілітацією потерпілої у відповідних закладах охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, зменшивши визначену судом до стягнення суму на 345.10 грн та моральної шкоди.

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що МТСБУ не відмовляло у виплаті регламентної виплати, а лише зазначило, що у відповідності до вимог ст. 35 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про відсутність документу, який би чітко встановив причинно-наслідковий зв`язок між шкодою і ДТП.Відповідальність страховика передбачена п.36.5 ст.36 зазначеного вище закону та ч.2 ст.625 ЦК України настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника. Оскільки матеріали справи не містять відомостей про результати розгляду кримінального провадження та притягнення винних осіб у скоєнні ДТП, то у страховика і не настав строк виконання грошового зобов`язання по сплаті страхового відшкодування, а отже відсутні підстави вважати, що таке зобов`язання є просроченим.Тому відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. Також особа яка звернулась з апеляційною скаргою вважає висновки суду першої інстанції про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виплат по інвалідності 2 групи та втрати працездатності помилковими, оскільки сума яка підлягала відшкодуванню була визначена судом апеляційної інстанції у постанові апеляційного суду у справі № 742/1048/22. Крім того, МТСБУ не погоджується з висновком суду в частині визначення суми до стягнення на відшкодування витрат пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, вважаючи що до їх вартості влючено вартість медичних препаратів на суму 345.10 які не зазначені у виписці лікарів та дані витрати не пов`язані з ДТП. Відповідач зазначає в апеляційній скарзі про те, що позов заявлений в частині стягнення з МТСБУ коштів у розмірі 72000 грн за шкоду пов`язану зі стійкою втратою працездатності було вже вирішено, а тому дані позовні вимоги заявлено повторно та в цій частині повинно бути закрито провадження у справі, повторне призначення іншої групи інвалідності не вказує на можливість повторного стягнення сплаченої шкоди. Суд першої інстанції задовольняючи зазначені позовні вимоги не дослідив докази в частині призначення ІІІ групи інвалідності та не врахував того, що вказане перепризначення групи інвалідності проводилось внаслідок неправильного зрощення переломів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін. ОСОБА_1 у відзиві зазначає, що страхова виплата страховиком була здійснена на підставі поданої заяви про повідомлення про виникнення страхового випадку від 23.06.2021 року та заяви з проханням здійснити виплату страхового відшкодування за завдану майну шкоду від 12.07.2021 року. Додаткових рішень позивачем до страхової компанії подано не було. Однак виплата була здійснена лише 12.02.2024 року, що тягне за собою підстави для сплати МТСБУ штрафних санкцій за несвоєчасне проведення виплати. Судова практика на яку посилається відповідач не є ревалентною у даній справі, оскільки жодних судових рішень про стягнення страхового відшкодування не існує. МТСБУ здійснюючи добровільну регламентну виплату за шкоду, заподіяну майну позивачки, визнав своє зобов`язання перед потерпілою, що в свою чергу, не звільняє його від виплати передбачених законодавством штрафних санкцій у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання. Нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виплати по інвалідності ІІ групи та втрати працездатності також передбачено нормами п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зважаючи на недобросовісність відповідача при розслідуванні по факту ДТП за участю ОСОБА_4 та зволікання з виплатою у МТСБУ виник обов`язок щодо сплати штрафних санкцій. Також ОСОБА_5 зазначає у відзиві на те, що зі змісту чеків про придбання лікарських засобів за період 2022-2023 років вбачається, що придбані медичні препарати відповідають переліку ліків, призначених у відповідності до виписок №3375,6723,9152. Подані позивачкою у якості доказів у цій справі чеки не були предметом розгляду справи №742/1048/22. Посилання в апеляційній скарзі на вартість ліків яка начеб то була неправомірно включена позивачем до стягнення не заслуговують на увагу, оскільки дані ліки не призначались та не значаться у жодній виписці чи чеку про придбання ліків. ОСОБА_5 вважає доводи апеляційної скарги щодо подвійного стягнення з МТСБУ коштів у розмірі 72000 грн за шкоду пов`язану з стійкою втратою працездатності, оскільки зазначену виплату позивачка отримала і провадження в цій частині вимог підлягає закриттю, помилковими. На виконання постанови Чернігівського апеляційного суду у справі № 742/1048/22 МТСБУ на користь ОСОБА_1 було виплачено у рахунок витрат, пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів 47064.74 грн та 108000 грн витрат, пов`язаних з отриманням інвалідності, тому заявлені у цьому позові вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю і здоров`ю потерпілої у сумі 81747.22 грн жодним чином не порушують чинне законодавство в частині розміру регламентної виплати.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 21 червня 2021 року близько 04 год на 127 км + 100 м автодороги М02 поблизу міста Батурин Чернігівської області внаслідок порушення дорожнього руху ОСОБА_2 , водієм транспортного засобу MERCEDES 0404-15R, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ТОВ «DAC-TRANS-SERVICЕ», відбулося зіткнення з транспортним засобом, належним ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 автомобіля VOLKSVAGEN CADDY, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля VOLKSVAGEN CADDY, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Власником автомобіля VOLKSVAGEN CADDY, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була ОСОБА_1 ( а.с. 60 зворот)

Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу VOLKSVAGEN CADDY, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП застраховано в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу №АМ /9252055 від 27 липня 2020 року .

Цивільно-правову відповідальність ТОВ «DAC-TRANS-SERVICЕ», як власника транспортного засабу «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_4 , на момент ДТП застраховано в страховій компанії Donaris Vienna Insurance Group (Кишинёв, Московский Пр, 15/7, Молдова, ) на підставі страхового полісу «Зелена карта» .

12 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що мала місце 21 червня 2021 року за участю транспортного засобу «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 81 зворот).

ОСОБА_2 , водій автомобіля марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_4 , перебував у трудових відносинах з ТОВ «DAC-TRANS-SERVICЕ», що підтверджується контрактом від 15 червня 2021 року № RCAE 002936849 .

21 жовтня 2021 року прокурором Ніжинської окружної прокуратури Лисун С.І. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000259 від 21 червня 2021 року.

Відповідно до копій постанов слідчого СВ відділення поліції №1 Ніжинського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 13.07.2021, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було визнано потерпілими у кримінальному провадженні №0000259 від 21.06.2021 (а.с.151,152 т.1).

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09.05.2025 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_2 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Бахмацькому районному суді Чернігівської області. Оголошено розшук ОСОБА_2 , зупинено судове провадження щодо ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до розшуку обвинуваченого.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2022, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «DAC-TRANS-SERVICE» S.R.L та в частині стягнення з МТСБУ витрат на відновлення автомобіля Volkswagen Caddy, р.н. НОМЕР_2 , залишено без розгляду (а.п.13).

12 лютого 2024 року МТСБУ здійснило регламентну виплату ОСОБА_1 в сумі 102 745 грн в якості відшкодування шкоди заподіяної транспортному засобу реєстраційний номер НОМЕР_2 . ( а.с.88 зворот, 89 т.1)

Звертаючись до суду ОСОБА_1 в тому числі просила стягнути на її користь пеню за період з 10.10.2021 року по 09.10.2022 року в сумі 30691,49 гривень, 3% річних у сумі 7219,40 гривень за період з 10.10.2021 року по 11.02.2024 року, інфляційні втрати у сумі 37673,99 гривень за період з жовтня 2021 року по січень 2024 року за невчасну виплату регламентної виплати. Судом першої інстанції зазначені позовні вимоги задоволено.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст.979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування).

Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування може бути, зокрема відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ст.980 ЦК України).

Згідно із ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно зі ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Абзацем 1 пункту 36.1., пунктом 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п.36.5. «Про обов`язове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: «у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості, Верховним Судом враховано, що рішенням у справі № 372/4749/15 встановлено, що у травні 2014 року позивач звернувся до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування. Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, а за умовами договору про добровільне страхування - 14 днів, Верховний Суд (взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика) погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно, суд погоджується з розрахунком періоду, наданим позивачем для обрахунку часу прострочення, починаючи з вересня 2014 року і до дати звернення до суду із цим позовом».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Судом встановлено, що 12 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що мала місце 21 червня 2021 року. 12 лютого 2024 року МТСБУ здійснило регламентну виплату ОСОБА_1 в сумі 102 745 грн в якості відшкодування шкоди заподіяної транспортному засобу реєстраційний номер НОМЕР_2 . 26 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до МТСБУ про відшкодування матеріальної шкоди в тому числі і шкоди заподіяної майну. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2022, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з МТСБУ витрат на відновлення автомобіля Volkswagen Caddy, р.н. НОМЕР_2 , залишено без розгляду.

Надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості, колегія суддів, встановила, що у липні 2021 року позивачка звернулась до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування. Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, а за умовами договору про добровільне страхування - 14 днів, колегія суддів (взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика) погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Але враховуючи що ОСОБА_1 зверталась до суду з позовними вимогами до відповідача про відшкодування шкоди заподіяної майну, а саме автомобілю, що належав на момент ДТП позивачці і справа знаходилась на розгляді у суді з 26.05.2022 року по 12.12.2022 року, то у відповідача у зазначений період був відсутній обов`язок щодо виплати страхового відшкодування. Судове рішення щодо вирішення вимог про відшкодування шкоди заподіяної майну ОСОБА_1 відсутнє, страхова виплата здійснена добровільно.

З огляду на обставини справи, оцінивши наявні докази, керуючись вказаними нормами матеріального права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, але вважає, що оскільки ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої майну і спір перебував на вирішенні у суді, то МТСБУ мало право в період з 26.05.2022 року по 12.12.2022 року призупинити здійснення страхового відшкодування. Таким чином позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню на суму 5521.98 грн за період з 10.10.2021 року по 25.05.2022 року ( у розмірі 1925.43) та за період з 13.12.2022 року по 11.02.2024 року ( у розмірі 3596,55), позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню у розмірі 23387.11 грн за цей же період ( з 10.10.2021 по 25.05.2022 в сумі 16973.02 та з 13.12.2022 року по 11.02.2024 року у сумі 6414.09 грн).

Також суд першої інстанції, приймаючи до уваги приписи статті 992 ЦК України, пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та проаналізувавши положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК України, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, але не вірно визначив строк нарахування пені. З урахуванням того, що спір про відшкодування шкоди заподіяної майну позивачки перебував на розгляді у суді з 26.05.2022 року по 12.12.2022 року, то періодом для нарахування пені з урахуванням заявлених позовних вимог у цій частині, підлягає стягненню пеня в розмірі 12084.62 грн в межах строку з 10.10.2021 року по 25.05.2022 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що у страховика були відсутні відомості про результати розгляду кримінального провадження та притягнення винних осіб у скоєнні ДТП, а тому у страховика і не настав строк виконання грошового зобов`язання по сплаті страхового відшкодування, а отже відсутні підстави вважати, що таке зобов`язання є просроченим, вірних висновків суду в цій частині позовних вимог не спростовують.

Також звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь пеню у зв`язку з простроченням виплати по інвалідності 2 групи та втрати працездатності в розмірі 54000,00 гривень, 3% річних у сумі 3240,00 гривень, інфляційні втрати у сумі 16568,97 гривень за період з 15.06.2022 року по 14.06.2023 року у з`язку з простроченням виплати пов`язаної з стійкою втратою працездатності. Зазначені позовні вимоги також задоволено судом першої інстанції.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02.06.2023року змінено, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до МТСБУ про відшкодування шкоди задоволено частково, стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з доставкою, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої у відповідному закладі охорони здоров`я, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів - 47064,74 грн, які складаються з витрат на придбання лікувальних засобів у сумі 36764,74 грн та витрат, пов`язаних із транспортуванням до лікувальних закладів, у сумі 10300 грн, 108000,00 грн - витрат, пов`язаних з отриманням інвалідності, та 1838,23 грн - моральної шкоди. Також стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 12812,90 грн .(а.с.13-35 т.1)

Відповідно до листа МТСБУ від 12.02.2024 року за № 2-016/5341 повідомило ОСОБА_1 про виплату регламентної виплати у сумі 169715.87 грн. 15.06.2023 року у відшкодування шкоди заподіяної життю та здоров`ю потерпілого на виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 02.06.2023 року.( а.с.88)

Заперечуючи проти позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат МТСБУ повідомляло суд про те, що з моменту ухвалення судом апеляційної інстанції 02.06.2023 року і до виконання рішення у добровільному порядку пройшов незначний час і оскільки були відсутні банківські реквізити ОСОБА_1 грошові кошти були сплачені 15.14.2023 року, тому відсутня вина у простроченні зобов`язання. Оскільки справа перебувала на розгляді у суді то в силу закону МТСБУ мало право призупинити виплату страхового відшкодування.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з такими доводами відповідача та вважає, що відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування пов`язаного з отриманням інвалідності.

Про прийняте рішення судом апеляційної інстанції у справі за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди заподіяної здоров`ю в результаті дорожньо-транспортної пригоди представнику відповідача було відомо 02.06.2023 року.

Враховуючи, що з заявою про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_1 звернулась до страхової компанії 12.07.2021 року, дату встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААВ № 560519 від 02.12.2021 року, наявність судового спору що перебуває на розгяді у суді з 26.05.2022 року, а також період за який просить ОСОБА_1 стягнути пеню, 3% річних та інфляційні втрати ( з 15.06.2022 року по 14.06.2023 року) колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки пені за період з 03.06.2023 року по 14.06.2023 року у сумі 1775.34 грн, 3% річних у сумі 106,52 грн за цей же період. Нарахування та стягнення інфляційних втрат за період з 03.06.2023 року по 14.06.2023 року не здійснюється, оскільки час затримки виплати становить менше місяця.

Тобто саме з моменту набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанціїї у цій справі про стягнення з МТСБУ на користь позивачів страхового відшкодування, у страховика настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання. Посилання на відсутність банківських реквізитів для перерахування коштів не є поважною причиною для невиплати.

ОСОБА_1 також просила суд стягнути на її користь витрати на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності у сумі 72000 грн.

Пунктом 26.1. статті 26 Закону № 1961-IV визначено, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до абзацу третього п. 26.2 статті 26 Закону № 1961-IV мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення IІІ групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.01.2023 року по 22.02.2025 року встановлено ІІІ групу інвалідності, причиною інвалідності є загальне захворювання зумовлене ДТП.( а.с.79 зворот) 31.01.2025 року ОСОБА_1 повідомила МТСБУ про встановлення їй ІІІ групи інвалідності та обов`язок відповідача відшкодувати витрати пов`язані зі стійкою втратою працездатності.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення витрат, пов`язаних з стійкою втратою працездатності, встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди пов`язаної з стійкою втратою працездатності вже були предметом судового розгляду та виплата передбачена абзацом третім п. 26.2 статті 26 Закону № 1961-IV вже МТСБУ виплачена позивачу. Встановлення ІІІ групи інвалідності не є підставою для здійснення нової виплати. Здійснення повторної виплати при встановленні нового періоду групи інвалідності чи іншої групи інвалідності не може бути підставою для виплати страховою компанією відшкодування пов`язаного із стійкою втратою працездатності навіть у випадку якщо розмір страхового відшкодування передбачений полісом не виплачений у повній мірі, як помилково ввжає позивачка.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги та приходить до висновку про відмову у задоволенні цих вимог. Провадження у справі у цій частині вимог не підлягає закриттю оскільки позивачем зазначені не тотожні підстави для здійснення страхового відшкодування.

ОСОБА_1 на підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням та реабілітацією у відповідних закладах охорони здоров`я, медичним ліклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів надала чеки на загальну суму 9747.22 грн, що підтверджують витрати на придбання лікувальних засобів ( а.с.64-72 т.1) Судом першої інстанції позовні вимоги в цій частині задоволено.

В апеляційній скарзі МТСБУ просило зменшити розмір визначених до стягнення витрат на придбання лікарських засобів на суму 345.10 грн, посилаючись на те, що лікарські засоби такі як: мускомед, еналаприл, нервиплекс, фламидез, сульфокамфокаин, саліцилова кислота не зазначені у виписках призначень, а тому їх придбання не було обумовлене лікарськими призначеннями та не пов`язане з отриманою травмою при ДТП.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими доводами апеляційної скарги, оскільки в наданих позивачем чеках дійсно зазначені медичні препарати про які вказує відповідач , але призначень щодо їх приймання для лікування матеріали справи не містять. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що такі ліки не придбавались.

Статтею 26-1 Закону № 1961-IV передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З огляду на те, що апеляційним судом визначено розмір шкоди, заподіяної здоров`ю, у сумі 9402.12 грн, 5 % від цієї виплати становитиме 470.11 грн.

Таким чином, у рахунок відшкодування моральної шкоди з МТСБУ на користь ОСОБА_1 належить стягнути 470.11 грн.

Отже апеляційна скарга МТСБУ підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині визначеного до стягнення з відповідача на користь позивача розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат за невчасну виплату регламентної виплати, пені та 3% річних у з`язку з простроченням виплати пов`язаної з стійкою втратою працездатності, витрат, пов`язаних з лікуванням та реабілітацією у відповідних закладах охорони здоров`я, медичним ліклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів, моральної шкоди; скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у з`язку з простроченням виплати пов`язаної з стійкою втратою працездатності, стягнення суми відшкодування за стійку втрату працездатності.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову ОСОБА_1 зазначала про орієнтовний розрахунок суми судових витрат у розмірі 30000 грн, які вона очікувала понести у зв`язку з розглядом справи.

Представництво інтересів позивача у даному провадженні в суді першої інстанції здійснювала адвокати Зарічна Л.А., Зарічна В.С. на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги від 21 грудня 2023 року, Ордеру серії СВ № 1075515 від 14 березня 2024 року , Ордеру серії СВ № 1081589 від 12.12.23 року, квитанцію від 13.03.2024 року про оплату за надані юридичнв послуги в розмірі 6000 грн. (а. с. 10,11,86-87,139).

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, до позовної заяви додані: Акт виконаних послуг від 13 листопада 2024 року (арк. с. 139 т.1).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про відшкодування судових витрат у цій справі підлягає частковому задоволенню та стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

У відзиві на позовну заяву МТСБУ просило суд зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу посилаючись на їх завищений розмір та не співмірність із категорією та складністю справи. У відзиві МТСБУ також просило суд стягнути на свою користь судові витрати у розмірі 2000 грн за подання відзиву на апеляційну скаргу. На підтвердження понесених судових витрат МТСБУ надало Договір №4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 року, додаткову угоду до Договору про надання послуг в сфері права №4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 від 28.12.2021 року, додаткову угоду №1073 від 02.04.2024 року до Договору про надання послуг в сфері права №4.1/12-10/2021 від 12.10.2021,довіреність від 19.12.2023 року за № 6-01/152, посвідчення адвоката та свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю. ( а.с.120-129 т.1)

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначеного до стягнення судом першої інстанції розміру витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу. Вважає, що витрати пов`язані з участю представника в судовому розгляді суду першої інстанції в розмірі 4000 грн слід виключити з обрахунку, оскільки участі у судових засіданнях адвокати не приймали, крім того витрати пов`язані з ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, представлення інтересів потерпілої при складанні акту огляду транспортного засобу також не є витратами пов`язаними з розглядом даної справи. Таким чином витрати в розмірі 12000 грн є витратами пов`язаними з розглядом зазначеної справи.( підготовка та подання позовної заяви, адвокатські запити, подання відповіді на відзив).

З дотриманням принципу пропорційного розподілу судових витрат колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді першої інстанції у сумі 2732.40 грн. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволено на 22,77%, то відповідно з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1544.60 грн.

Як вбачається відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила стягнути з МТСБУ пеню, 3% річних та інфляційні витрати за прострочення регламентної виплати; пеню, 3% річних та інфляційні витрати у зв`язку з просточенням виплати за стійку втрату працездатності; витрати, пов`язані з доставкою, діагностикою, лікуванням, реабілітацією потерпілої у відповідних закладах охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів; моральну шкоду, витрати на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності на загальну суму 231628.43 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача коштів у розмірі 52747.80 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 22.77%. Позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, отже з МТСБУ підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 542,41 грн.

В апеляційній скарзі МТСБУ просило суд скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за невчасну виплату регламентної виплати; пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виплати по інвалідності 2 групи та втрати працездатності та ухвалити в цій частині рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог; скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення витрат на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, закривши провадження у цій частині вимог, а також змінити оскаржуване рішення в частині визначеного до стягнення розміру витрат, пов`язаних з доставкою, діагностикою, лікуванням, реабілітацією потерпілої у відповідних закладах охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, зменшивши визначену судом до стягнення суму на 345.10 грн. та моральної шкоди, тобто фактично оспорювана сума становить 221756.20 грн. Судом апеляційної інстанції стягнуто кошти на загальну суму 52747.80 грн, що становить 23,79% від оспорюваної суми. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 3474.42 грн (а.с.228 зворот т.1). Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, відповідачу підлягає поверненню 826.56 грн (3474.42х 23.79 %) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Виходя з приписів ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, підлягає поверненню у порядку встановленому Кабінетом міністрів МТСБУ судовий збір у розмірі 284.15 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення витрат на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виплати по відшкодуванню у зв`язку з стійкою втратою працездатності - скасувати, відмовивши у задоволенні цих вимог.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 квітня 2025 року змінити, викласти абзаци перший, другий, третій, четвертий та п`ятий резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транпортного) страхового бюро України - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) :

- за період з 10.10.2021 року по 25.05.2022 року та за період з 13.12.2022 року по 11.02.2024 року за прострочення регламентної виплати 3% річних у сумі 5521,98 грн, інфляційні втрати у сумі 23387,11 грн ;

- за період з 10.10.2021 року по 25.05.2022 року за прострочення регламентної виплати пеню у сумі 12084,62 грн ;

- за період з 03.06.2023 року по 14.06.2023 року за прострочення виплати по відшкодуванню шкоди у зв`язку з стійкою втратою працездатності пеню у сумі 1775,34 грн , 3% річних у сумі 106,52 грн ;

- витрати, пов`язані з доставкою, діагностикою, лікуванням, реабілітацією потерпілої у відповідних закладах охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів у сумі 9402,12 грн,

- моральну шкоду у сумі 470,11 грн ;

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 2732,40 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 1544,60 грн витрат на професійну правничу допомогу.»

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Моторному (транспортному) страховому бюро України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 284,15 грн судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постатови складено 04.09.2025 року

Головуючий: Судді: