ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5952/25 Справа № 206/378/25 Суддя у 1-й інстанції - Гаркуша В. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» про захист прав споживачів, визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів (суддя першої інстанції Гаркуша В.В.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» про захист прав споживачів, визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» щодо списання з банківської карти ОСОБА_1 (номер карти НОМЕР_1 , розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_2 ), грошових коштів в сумі 33081 грн 46 коп.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 33081(тридцять три тисячі вісімдесят одна) грн 46 коп. незаконно списаних з його банківської карти (номер карти НОМЕР_1 , розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_2 ).

Стягнути з відповідача судові витрати.

13 лютого 2025 року Публічне акціонерне товариств «Банк Восток» звернулось до суду зі зустрічним позовом до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в якому просило:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» безпідставно набуті грошові кошти у сумі 33 040,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» понесені ним судові витрати, в тому числі і витрати, пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року первісним та зустрічний позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» щодо списання 05.08.2024 з банківської карти номер НОМЕР_1 , розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_2 ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 33 081 грн.. 46 коп.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» у встановленому порядку повернути на банківську карту (номер карти НОМЕР_1 , розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 списані грошові кошти в сумі грн 46 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» 33 040 грн. 51 коп. безпідставно набутих грошових коштів.

Із вказаним рішенням суду в частині задоволення первісного позову не погодилась представник ПАТ «Банк Восток» - Пушкарська О.В., та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що в оскаржуваній частині воно ухвалено з порушенням норм матеріального права, а також без врахування обставин справи.

Скарга мотивована тим, щопо причині збою в роботі програмного комплексу Процесінгового центру, списані з рахунка Клієнта грошові кошти у сумах 38.47 грн. та 876,23 доларів США (при конвертації на рахунку клієнта гривневий еквівалент 33081.46 грн. за курсом на день здійснення транзакції 37,75 грн./дол. США) були помилково зараховано на рахунок Клієнта 12.10.2022 та 21.10.2022 відповідно.

Вказує, що ПАТ «Банк Восток» під час листування з ОСОБА_1 у чат боті 19.04.2024 повідомив останнього про необхідність поповнення власного рахунку на суму 33119,93 грн, оскільки ця сума помилково зарахована на його рахунок. Проте клієнт не повернув Банку таку неналежно отриману суму.

ОСОБА_2 просила рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 , скасувати та ухвалити нове, яким відмовити останньому у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду просила залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник ПАТ «Банк Восток» - Пушкарська О.В., у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити її у повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» на підставі Заяви-договору № S000865670 про акцепт Публічної пропозиції на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування від 09.05.2022, останньому відкрито банківський рахунок та видано платіжну картку (а.с. 5-11).

Невід`ємною частиною Договору є Правила надання банківських продуктів та послуг фізичним особам в ПАТ «Банк Восток», затверджених рішенням Правління Банку від 01.03.2021, протокол № 17, розміщені на сайті Банку, Паспорт споживчого кредиту та Тарифу Банку, з якими ОСОБА_1 ознайомився перед підписанням договору (а.с. 48, 80-147).

В період з 11.10.2022 по 21.10.2022 при здійсненні ОСОБА_1 купівлі в мережі Інтернет з використанням платіжної картки на поточному рахунку відбулося холдування коштів для торговця eBay US у сумах 667,12 грн. та 877,33 доларів США. Банк списав з поточного рахунка ОСОБА_3 та переказав на рахунок торговця НОМЕР_3 грошові кошти на загальну суму 33 786,33 грн.

По причині збою в роботі програмного комплексу Процесінгового центру, списані з рахунка Клієнта грошові кошти у сумах 38.47 грн. та 876,23 доларів США (при конвертації на рахунку клієнта гривневий еквівалент 33081.46 грн. за курсом на день здійснення транзакції 37,75 грн/дол. США) були помилково зараховано на рахунок Клієнта 12.10.2022 та 21.10.2022 відповідно, що не заперечується сторонами.

Згідно з випискою по рахунку Клієнта після помилкового зарахування грошових коштів на рахунок Клієнта, ним були здійснені видаткові операції. В результаті двох операцій ініційованих Клієнтом 24.10.2022 у сумах 29 999,00 грн. та 3 000,00 грн., з його рахунка було списано грошові кошти у загальній сумі 32 999,00 грн. вказані кошти було переведено на поповнення карткових рахунків (а.с. 54-59).

ПАТ «Банк Восток» під час листування з ОСОБА_1 у чат боті 19.04.2024 повідомив останнього про необхідність поповнення власного рахунку на суму 33119,93 грн., оскільки ця сума помилково зарахована на його рахунок (а.с. 15).

08.05.2024 Банком було здійснено корегування/списання помилково зарахованих коштів по вказаним операціям на загальну суму 33 119,93 грн. Оскільки станом на ранок 08.05.2024 залишок коштів у Клієнта складав 79,42 грн., на карті утворилося від`ємне значення в сумі 33 040,51 грн., що визначається як позитивна різниця між перевищеною сумою операції по списанню помилково зарахованих коштів над сумою залишку коштів на Поточному рахунку Клієнта. (а.с. 14, 54-59).

31.05.2025 ПАТ «Банк Восток» направив ОСОБА_1 вимогу-повідомлення про повернення суми помилкових платіжних операцій (а.с. 60).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що самостійно списавши кошти рахунку ОСОБА_1 , банк порушив приписи ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги».

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до положень ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

За приписами ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно із п. 2.22.19. Правил надання банківських продуктів та послуг фізичним особам в ПАТ «БАНК ВОСТОК», які є невід`ємною частиною Договору, сторони узгодили, що Банк має право списувати помилково перераховані суми, щодо яких Клієнт є неналежним отримувачем, у тому числі, якщо Клієнт не повернув таку неналежно отриману суму. Клієнт доручає Банку проводити таке списання помилково перерахованих/зарахованих Банком сум з Поточних рахунків Клієнта, в т.ч. Клієнт доручає Банку списувати з всіх Поточних рахунків Клієнта кошти, що були помилково зараховані Банком на Поточний рахунок Клієнта за операціями, в яких Банк був платником.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених цим Законом. Ці винятки передбачені в частинах 11 та 12 вказаної статті, зокрема встановлено, що платіжні операції, ініційовані стягувачем у передбачених законодавством випадках на підставі виконавчих документів або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) відповідно до Податкового кодексу України, не потребують надання платником згоди на їх виконання. Платіжні операції, ініційовані обтяжувачем з метою звернення стягнення на предмет обтяження, яким є майнові права на кошти на рахунку платника, не потребують надання платником згоди на їх виконання, за умови повідомлення платником надавача платіжних послуг з обслуговування рахунку платника про таке обтяження.

У відповідності до ч. 1 ч. 3 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги» неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавача платіжних послуг. Надавач платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача, у разі згоди неналежного отримувача на повернення коштів зобов`язаний розблокувати кошти на рахунку неналежного отримувача та повернути їх неналежному платнику на підставі наданої неналежним отримувачем платіжної інструкції. У разі відмови отримувача (неналежного отримувача) повернути суму помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції на вимогу надавача платіжних послуг списання коштів з рахунку неналежного отримувача здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши ту обставину, що у порушенням вимог Закону України «Про платіжні доручення», Банк порушивши певний порядок повернення коштів, а саме не ініціював таке повернення та після того, як отримувач коштів, не здійснив повернення помилкового зарахованих коштів, Банк мав звертатись щодо примусового стягнення таких коштів у судовому порядку, однак останнім дана процедура не була дотримана, а тому колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, щодо наявності правових підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» про захист прав споживачів, визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з дотримання всіх норм права, судом першої інстанції під час розгляду справи було досліджено всі надані докази у справі та надано належну правову оцінку даним правовідносинам.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та яким надана відповідна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).,

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2025 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи