Справа № 130/1998/24
Провадження № 22-ц/801/1327/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 рокуСправа № 130/1998/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Панасюка О. С.,

розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» про стягнення орендної плати,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», поданою його представником адвокатом Криштальом Олександром Олександровичем, на рішення Калинівського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 13 березня 2025 року у м. Вінниці суддею цього суду Павленком І.В., дата складання повного судового рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» (далі - ТОВ «Поділля Агропродукт») про стягнення орендної плати по договорах оренди землі.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй на праві власності належать земельна ділянка площею 3,0209 га, розташована на території Лемешівської сільської ради, кадастровий номер якої :06:002:0440, та земельна ділянка площею 3,4353 га, розташована на території Лемешівської сільської ради, кадастровий номер якої :06:002:0136.

01 серпня 2011 року між позивачем та СХОВ «Агрофірма «Вахнівка» укладено Договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :06:002:0136.

06 листопада 2017 року додатковою угодою до вказаного договору сторони змінили орендаря з СХОВ «Агрофірма «Вахнівка» на ТОВ «Поділля Агропродукт», за умовами якої орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 12 221,28 грн до 31 грудня поточного року

03 серпня 2015 року між позивачем та СХОВ «Агрофірма «Вахнівка» укладено Договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :06:002:0440.

06 листопада 2017 року додатковою угодою до вказаного договору сторони змінили орендаря з СХОВ «Агрофірма «Вахнівка» на ТОВ «Поділля Агропродукт», за умовами якої орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 12 221,28 грн до 31 грудня поточного року.

Позивач вказала, що відповідач свої зобов`язання щодо виплати орендної плати за 2023 рік по вищевказаних договорах оренди земельних ділянок не виконав, у зв`язку з чим допустив прострочення зобов`язання, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

На підставі викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь орендну плату з в сумі 24 442, 56 грн та три проценти річних за прострочення виплати орендної плати в сумі 345, 54 грн.

13 березня 2025 року рішенням Калинівського районного суду Вінницької області вищевказаний позов задоволено. Стягнено з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 плату за 2023 рік оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0440, в розмірі 12 221, 28 грн та земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0136, в розмірі 12 221, 28 грн, а всього в загальній сумі 24 442, 56 грн, а також стягнено три проценти річних за прострочення виплати орендної плати в розмірі 345, 54 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ТОВ «Поділля Агропродукт» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що ОСОБА_1 не зверталася до ТОВ «Поділля Агропродукт» з вимогою про погашення орендної плати, що, на думку скаржника, є підставою для досудового врегулювання спору.

Також апелянт вказує, що позивач не надала жодного належного доказу на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 27 червня 2024 року, земельна ділянка площею 3,4353 га, розташована на території Лемешівської сільської ради, кадастровий номер якої :06:002:0136, належить ОСОБА_1 (а.с. 9)

01 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та СХОВ «Агрофірма «Вахнівка» укладено Договір оренди землі, згідно із п.п. 1,2 якого ОСОБА_1 надала, а СХОВ «Агрофірма «Вахнівка» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,4353 га, розташована на території Лемешівської сільської ради, кадастровий номер якої :06:002:0136.

06 листопада 2017 року між ОСОБА_1 , СХОВ «Агрофірма «Вахнівка» та ТОВ «Поділля Агропродукт» укладено Додаткову угоду від 06 листопада 2017 року до Договору оренди землі від 01 серпня 2011 року (а.с. 8).

Згідно із умовами вказаної Додаткової угоди сторони домовились внести наступні зміни/доповнення в Договір оренди, зокрема передати ТОВ «Поділля Агропродукт» права та обов`язки нового орендаря та викласти п. 9 Договору в наступній редакції: «п. 9. Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 12221,28 грн або у натуральній формі - 3000 кг зерна та 100 кг цукру, 500 кг соломи».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 19 червня 2024 року, земельна ділянка площею 3,0209 га, розташована на території Лемешівської сільської ради, кадастровий номер якої :06:002:0440, належить ОСОБА_1 (а.с. 7).

03 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та СХОВ «Агрофірма «Вахнівка» укладено Договір оренди землі, згідно із п.п. 1,2 якого ОСОБА_1 надала, а СХОВ «Агрофірма «Вахнівка» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку площею 3,0209 га, розташована на території Лемешівської сільської ради, кадастровий номер якої :06:002:0440.

06 листопада 2017 року між ОСОБА_1 , СХОВ «Агрофірма «Вахнівка» та ТОВ «Поділля Агропродукт» укладено Додаткову угоду від 06 листопада 2017 року до Договору оренди землі від 03 серпня 2015 року (а.с. 6).

Згідно із умовами вказаної Додаткової угоди сторони домовились внести наступні зміни/доповнення в Договір оренди, зокрема передати ТОВ «Поділля Агропродукт» права та обов`язки нового орендаря та викласти п. 9 Договору в наступній редакції: «п. 9. Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 12221,28 грн або у натуральній формі - 3000 кг зерна та 100 кг цукру, 500 кг соломи».

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачу орендної плати за користування земельними ділянками протягом 2023 року, які беззаперечно свідчать про відсутність заборгованості по орендній платі, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Також з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договорами оренди, суд задовольнив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних від простроченого зобов`язання.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 21 Закону визначено, що орендною платою за землю є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У частині 3 статті 12 ЦПК України (змагальність сторін) зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивач мотивував позовні вимоги тим, що ТОВ «Поділля Агропродукт» не сплатило орендну плату за 2023 рік, тому саме відповідач повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 703/2495/21 у справі за подібних правовідносин.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження факту сплати ОСОБА_1 орендної плати за 2023 рік, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на її користь орендної плати за вказаний рік.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання, на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 вказувала про те, що нарахування трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Отже, враховуючи, що ТОВ «Поділля Агропродукт» не сплатило орендну плату за 2023 рік до визначеного договорами оренди землі терміну, відтак суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення із відповідача трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», подану його представником - адвокатом Криштальом Олександром Олександровичем, залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2025 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

О. С. Панасюк