Єдиний унікальний номер 142/119/25
Номер провадження 2-др/142/7/25
04 вересня 2025 року смт. Піщанка
Піщанський районний суд Вінницької області
головуючого судді Нестерука В.В.,
за участю секретаря судового засідання Яворської О.В.,
представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Масалова П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Піщанка Вінницької області в режимі відеоконференції заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Майнард Наталії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 142/119/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат, -
18 серпня 2025 року на адресу Піщанського районного суду Вінницької області надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Майнард Наталії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 142/119/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат.
У вказаній заяві представник позивача просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 142/119/25, яким стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 18 000 грн. Зважаючи на наявність позицій сторін у справі, задля процесуальної економії, провести розгляд заяв Позивача та Відповідача про винесення додаткових рішень без присутності сторін, за наявними у справі матеріалами та документами.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18 серпня 2025 року її було передано на розгляд судді Нестеруку В.В.
Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року призначено судове засідання для розгляду заявипредставника позивача ОСОБА_2 - адвоката Майнард Наталії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 142/119/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витратна 14 годину 30 хвилин 29 серпня 2025 року.
21 серпня 2025 року представником відповідача адвокатом Масаловим П.В. до суду подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами в якому представник просить у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 142/119/25, поданої представником Позивача ОСОБА_2 адвокатом Майнард Наталією Олександрівною, відмовити, а у разі задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 142/119/25, поданої представником Позивача ОСОБА_2 адвокатом Майнард Наталією Олександрівною зменшити розмір витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 .
Клопотання обгрунтвує тим, що в наданому договорі та додатковій угоді порядок розрахунку гонорару між клієнтом та адвокатом є нечітким:- відсутні конкретні умови щодо способу та порядку обчислення гонорару (погодинна оплата або фіксований розмір);- не визначено форму та порядок здійснення розрахунків;- використане дієслово «домовляються» у формі теперішнього часу свідчить про відсутність фіксованої домовленості на момент укладення договору та не підтверджує фактичного понесення цих витрат. Відсутність в договорі розміру або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Представник зазначає, що стягнення заявленого розміру судових витрат за участь у призначених судових засіданнях у розмірі 10 000 грн (18 000 грн загальних витрат на правничу допомогу мінус 8 000 грн за складання позову) є необґрунтованим, оскільки:- у першому судовому засіданні, призначеному на 09.04.2025 о 14 год. 00 хв., представник Позивача не брала участь подала клопотання про відкладення розгляду справи;- судове засідання призначене на 16.07.2025 о 10 год. 30 хв. не відбулося;- засідання, яке було 12.08.2025 (оголошення рішення) є продовженням засідання призначеного на 11.08.2025 о 14 год. 00 хв.;- представник Позивача брала участь тільки у засіданнях призначених 08.05.2025 о 14 год. 00 хв., 10.06.2025 о 10 год. 00 хв. 11.08.2025 о 14 год. 00 хв. (продовжене 12.08.2025), загальна тривалість яких склала 4 год. 30 хв. Крім того, до заяви не було додано жодних документів, які б підтверджували фактичні витрати на правничу допомогу, понесені Позивачем у зв`язку з розглядом справи № 142/119/25 Піщанським районним судом Вінницької області. З урахуванням зазначеного, всупереч нормам цивільного законодавства та усталеній судовій практиці, стороною Позивача не надано жодних підтверджуючих документів щодо фактичного понесення витрат на правничу допомогу, що унеможливлює визначення їхнього розміру, оцінку співмірності з обсягом наданих послуг та обґрунтованості заявленої до стягнення суми. З урахуванням зазначеного, розмір витрат Позивача на оплату послуг адвоката (представника Позивача) при розгляді справи № 142/119/25 у суді першої інстанції не є співмірним із фактично витраченим часом на виконання відповідних робіт (надання послуг), складністю справи, обсягом та характером наданих послуг. Крім того, жодним документом не підтверджено фактичне понесення Позивачем витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції. У зв`язку з зазначеним, у задоволенні заяви слід відмовити, а у разі його часткового задоволення зменшити заявлений розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Майнард Н.О. в судове засідання 29 серпня 2025 року не з`явились, проте в тексті заяви про ухвалення додаткового рішення представник просила провести розгляд заяв Позивача та Відповідача про винесення додаткових рішень без присутності сторін, за наявними у справі матеріалами та документами.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 29 серпня 2025 року не з`явився.
Представник відповідача адвокат Масалов П.В. в судовому засіданні 29 серпня 2025 року у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення просив відмовити, а у разі, якщо суд прийде до висновку про її задоволення зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неявка учасників не є перешкодою для проведення судового засідання та вирішення питання про розподіл судових витрат на підставі наданих суду доказів.
Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подану заяву та додатки до неї, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Частинами другою-п`ятою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно положень абз. 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
В частині ч. 1 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Судом встановлено, що рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 12 серпня 2024 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно рішення Іванівського районного суду Одеської області від 17 липня 2019 року, з твердої грошової суми в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень, але не менше 70 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на частку від заробітку (доходу) батька дитини, вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витратна дитину - відмовлено, вирішено питання щодо судового збору, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь держави судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок за позовною вимогою про зміну способу стягнення аліментів, судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 коп. за позовною вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину вирішено компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Згідно вимог ст. 137, ст. 141 ЦПК України зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження надання та понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано до суду: копію договору про надання правничої допомоги від 14.02.2023 та копію додаткової угоди №1 від 08 лютого 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 14.02.2023, відповідно яких, за надання правової допомоги клієнт авансово сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 8000 грн., крім цього сторони домовились про оплату кожного судового засідання в режимі ВКЗ в розмірі 2000 грн.
Таким чином, представником позивача надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг та їх вартість.
Разом з тим, суд звертає увагу на наступне.
У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19); від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат.
Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Такі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд у справі № 922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Враховуючи складність справи про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, яка для адвоката Майнард Наталії Олександрівни, враховуючи стаж її адвокатської діяльності з 2007 року, не була складною, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, враховуючи необхідність надання позивачу ОСОБА_2 правничої допомоги під час розгляду справи та її характер, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, взявши до уваги надану професійну правничу допомогу, участь в судових засіданнях, складання процесуальних документів, суд приходить до висновку, що співмірним між розміром задоволених позовних вимог та розумністю судових витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі, з урахуванням майнового стану сторін та конкретних обставинах справи, є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн., про що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України слід ухвалити додаткове судове рішення.
Керуючись статтями 11, 58, 60, 62, 133, 134, 137, 141, 246, 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд, -
Заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Майнард Наталії Олександрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 142/119/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), який зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), яка проживає у АДРЕСА_2 судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи у розмірі 9000,00 грн. (дев`ять тисяч гривень 00 коп.), які складаються із витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове рішення складено та проголошено 04 вересня 2025 року.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;
відповідач: ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
Суддя: