ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5995/25 Справа № 183/1239/25 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року у складі судді Парфьонова Д.О. у цивільній справі № 183/1239/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк про розірвання кредитного договору та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, пред`явленим до АТ КБ Приватбанк, на предмет розірвання кредитного договору, укладеного 14 лютого 2006 року між нею та відповідачем; зобов`язання відповідача списати заборгованість на суму 69500 грн, яка виникла внаслідок шахрайських дій сторонніх осіб шляхом відновлення балансу по карті Універсальна №956268, зобов`язання припинити нарахування відповідачем процентів та інших платежів на суму заборгованості 69500 грн; зобов`язання закрити кредитну картку Універсальна № НОМЕР_1 , обґрунтовуючи це тим, що з 14 лютого 2006 року на підставі договору SAMDN4339 від 14 лютого 2006 року та по час звернення з позовом ОСОБА_1 є клієнтом та користується послугами АТ КБ «Приватбанк», має декілька платіжних карт, які використовує для проведення фінансових операцій, в тому числі, карту «Універсальна» № НОМЕР_1 на відкритий рахунок НОМЕР_2 . До цього, на цей же рахунок були відкриті карти НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 (які відображені у банківських виписках) та має встановлений застосунок «Приват24».

Вказує, що 06 вересня 2024 року з її рахунком здійснено шахрайські дії, які призвели до списання 69 500,00 грн кредитних коштів з рахунку позивача, а саме: з кредитної карти позивачки № НОМЕР_3 зняті грошові кошти, а саме: о 17:54 в сумі 2 000,00 грн, комісія 70,30 грн, о 18:08 в сумі 2 156,00 грн, комісія 75,78 грн, о 18:08 в сумі 6584,00 грн, комісія 231,43 грн, о 18:08 в сумі 9 854,00 грн, комісія 346,37 грн, о 18:09 в сумі 12 456,00 грн, комісія 437,83 грн, о 18:09 в сумі 16 285,00 грн, комісія 572,41 грн, о 18:09 в суму 16 286,00 грн, комісія 572,45 грн, о 18:13 в сумі 1 411,00 грн, комісія - 49,59 грн на карту «Універсал банку» № НОМЕР_11 .

Позивач зазначає, що відповідно до заяви ОСОБА_2 від 14 лютого 2006 року та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між нею та відповідачем укладено договір про споживче кредитування. Банком порушено умови договору, завдано їй шкоди та значною мірою позбавлено того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому, позивачка зазначає, що у договірних відносинах із банком розраховувала на розрахунково-касове обслуговування та кредитування з боку відповідача з отриманням від банку коштів у власність з безумовною можливістю, у розумінні статей 1046, 1054 ЦК України, самостійно здійснити розпорядження такими коштами; дотримання відповідачем, як банківською установою, умов збереження належних їй коштів та недопущення несанкціонованого їх переказу. Однак, замість цього отримала несанкціонований переказ відповідачем грошових коштів за рахунок кредитних коштів; невідновлення банком залишку по її банківському рахунку; відмову у проведенні внутрішнього розслідування даного випадку; нарахування процентів, пені та штрафів за користування кредитними коштами, яких вона не отримувала; негативну кредитну історію; психологічний тиск з боку банку та колекторів щодо повернення нарахованої кредитної заборгованості, що, на думку позивача, порушує положення ЗУ Про захист прав споживачів та її права, які належить відновити по суду (а.с.1-9).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором згідно з кредитною карткою № НОМЕР_3 (новий номер № НОМЕР_1 ) (рахунок НОМЕР_2 ) на суму 69388,16 грн, з нарахованими на вказану суму відсотками.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правову допомогу в розмірі 1 750 грн.

У решті позову - відмовлено (а.с.82-91).

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не доведено належними доказами того факту, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції з використання ПІН-коду, які стали підставою для використання кредитних коштів на рахунку, щоб на зняту суму коштів нараховувати відсотки за умовами кредитного договору, а тому є правові підстави для припинення зобов`язання за кредитним договором згідно з карткою № НОМЕР_3 на суму 69388,16 грн з нарахованими відсотками на цю суму, що доведено позивачем. При цьому суд вважав, що правових підстави для розірвання самого кредитного договору відсутні, адже для відновлення порушених прав позивача такий спосіб захисту є неефективним. При цьому, вимоги позову про зобов`язання відповідача закрити кредитну картку та скасувати всі нараховані платежі, відсотки та заборгованість по них не підлягають задоволенню в зв`язку з застосованим судом ефективним способом захисту та тим, що надані суду докази свідчать про те, що до подій, з якими позивач пов`язує виникнення у неї підстав звернення до суду (06 вересня 2024 року) вона мала від`ємний баланс на рахунку у сумі -2498,55 грн, а після 06 вересня 2024 року вчиняла дії з рахунком по нарахуванню та погашенню інших, не пов`язаних з подією операцій, правомірність вчинення яких у позові не оскаржується. Також суд першої інстанції вважав недоведеним позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн, тоді як розмір таких витрат 1500 грн є доведеним матеріалами справи та обґрунтованим і відповідає витраченому часу, характеру спору та незначній складності справи.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ Приватбанк звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати у задоволеній частині позовних вимог ОСОБА_1 , ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні цих вимоги, посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано того, що для доступу до системи Прива24 було правильно введено пароль, а позивачем було допущено розголошення цього паролю, що і дало можливість ініціювати спірні платіжні операції. Позивач сама підтвердила, що повідомила невідомій особі код, який прийшов їй на фінансовий мобільний номер, що спростовує висновки суду першої інстанції про недоведеність відповідачем самостійного сприяння позивача незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера чи іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, що є порушення з боку позивача положень ст. 38, 87 ЗУ Про платіжні послуги. В цьому випадку саме клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на платіжній картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування цієї платіжної картки. Позивач повідомила банк про неправомірні дії щодо її кредитного карт-рахунку вже після проведення операцій. Суд першої інстанції, на думку скаржника, не врахував і того, що позивач не довела належними доказами того, що не вона особисто здійснила переказ коштів зі своєї катки, та не розповсюджувала особисті дані для вчиненні операцій у системі Приват24. Крім того скаржник зазначає, що судом першої інстанції не зазначено на підставі чого банк повинен був відмовити клієнту у здійсненні даних переказів, адже вони проведенні із введенням коректної особистої інформації. Скаржник вважає, що, оскільки позичальник ОСОБА_1 сама розголосила персональні дані третім особам, тому вважається такою, що не виконала зобов`язання за кредитним договором належним чином, тому зобов`язана повернути використані грошові кошти та відсотки за користування кредитними коштами (а.с.94-98).

ОСОБА_1 , своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася та відзиву на апеляційну скаргу не подавала, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що сторонами у заявах по суті справи визнано, що з 14 лютого 2006 року на підставі договору SAMDN4339 від 14 лютого 2006 року ОСОБА_1 є клієнтом та користується послугами АТ КБ «Приватбанк», має декілька платіжних карт, які використовує для проведення фінансових операцій, в тому числі, карту «Універсальна» № НОМЕР_1 на відкритий рахунок НОМЕР_2 . До цього на цей же рахунок відкриті карти НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_12 , НОМЕР_10 (які відображені у банківських виписках) та має встановлений застосунок Приват24.

Також, судом установлено, що 14 лютого 2006 року між ОСОБА_3 , прізвище якої на час розгляду справи є ОСОБА_4 , та ЗАТ «КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є відповідач) на підставі заяви клієнта про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ЗАТ КБ «Приватбанк», укладено договір про надання банківських послуг /а.с.13/.

02 листопада 2021 року ОСОБА_1 , шляхом підпису ОТР-паролем, направленим на фінансовий номер телефону позивачки, підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», чим укладено Договір банківського рахунка /а.с.15-26/.

З наданих позивачкою доказів у вигляді посвідчених паперових копій платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» /а.с.28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35/ судом першої інстанції встановлено, що 06 вересня 2024 року з рахунку позивачки (унікальний ідентифікатор платника: НОМЕР_2 на користь отримувача 626467, код отримувача 99999, JSC UNIVERSAL BANK, здійснено переказ власних коштів, а саме: о 17:54 в сумі 2 000,00 грн, комісія 70,30 грн; о 18:08 в сумі 2 156,00 грн, комісія 75,78 грн; о 18:08 в сумі 6 584,00 грн, комісія 231,43 грн; о 18:08 в сумі 9 854,00 грн, комісія 346,37 грн; о 18:09 в сумі 12 456,00 грн, комісія 437,83 грн; о 18:09 в сумі 16 285,00 грн, комісія 572,41 грн; о 18:09 в суму 16 286,00 грн, комісія 572,45 грн; о 18:13 в сумі 1 411,00 грн, комісія - 49,59 грн. Загалом на суму 69 388,16 грн.

Згідно з наданою позивачкою копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10 вересня 2024 року у кримінальному провадженні 0001140 /а.с.54/, 07 вересня 2024 року ОСОБА_1 подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, а саме про те що невстановлена особа шляхом обману, з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа грошовими коштами у розмірі 69 500 гривень, чим спричинила матеріальний збиток на вказану суму. 08 вересня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення внесено до реєстру з правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 190 КК України.

Слідчим відділом Відділенням поліції № 7 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні № 0001140 проводиться досудове розслідування за заявою позивачки, на що вказує надана позивачкою копія протоколу допиту потерпілої від 09 жовтня 2024 року /а.с.55-56/.

17 жовтня 2024 року відповідачем надано виписку з рахунку ОСОБА_1 № JDBHM76PNNNMSECK по картці НОМЕР_13 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDN4339 за період 01 січня 2024 року - 17 жовтня 2024 року, згідно з якою кредитний ліміт встановлено 72 000,00 грн, баланс на початок періоду: -517,13 грн, баланс на кінець періоду: -71 886,06 грн, усього витрат: -101130,35 грн, усього надходжень 29 761,42 грн. Сума комісій: 444,65 грн. З указаної виписки встановлено: інформація щодо використання позивачкою кредитного ліміту до 30 серпня 2024 року; існування негативного балансу на рахунку позивачки до 06 вересня 2024 року в сумі - 2 498,55 грн; перерахування коштів 06 вересня 2024 року на загальну суму 69388,16 грн; проведення списання з рахунку позивачки щомісячного платежу «Оплата частинами» 2 502,00 грн 12 вересня 2024 року; поповнення 10 000,00 грн 14 жовтня 2024 року; списання з рахунку позивачки 10 000,02 грн з призначенням платежу «дострокове погашення «Оплата частинами»».

28 жовтня 2024 року позивачкою до відповідача подано лист-вимогу /а.с.59/, в якому позивачка просила: списати заборгованість на суму 69 500,00 грн, яка виникла внаслідок шахрайських дій сторонніх осіб з рахунком, що відкритий на її ім`я НОМЕР_2 шляхом відновлення балансу по карті «Універсальна» №956268 на цю суму; зупинити нарахування процентів та інших платежів по банківській картці «Універсальна» - № НОМЕР_1 на суму заборгованості 69500,00 грн, яка виникла внаслідок шахрайських дій 06 вересня 2024 року та терміново розпочати службове розслідування за фактом шахрайських дій здійснення банківських переказів з карти «Універсальна» № НОМЕР_3 (Новий номер № 956268 на відкритий рахунок НОМЕР_2 ), що відкрита на її ім`я, що вчинені невстановленими особами (не виключено самих співробітників банку), які безперешкодно заволоділи кредитними грошовими коштами 06 вересня 2024 року з цієї карти, та невідкладно, але не пізніше 30 днів з дня звернення, повідомити її письмово засобами електронного зв`язку про результати проведеної перевірки. В обґрунтування листа, окрім іншого, вказала, що 06 вересня 2024 року отримала дзвінок від особи на ім`я ОСОБА_5 , який вказав, що є співробітником банку та про незрозумілі операції з рахунком позивачки внаслідок надання ОСОБА_5 інформації, яка відома тільки співробітникам відповідача, отримання інформації на засіб зв`язку позивачки від номеру, яким Банком зазвичай здійснюється повідомлення про операції з рахунком, вона, назвавши послідовність знаків в отриманій від Банку інформації повідомила його ОСОБА_5 , на що той вказав, що картки заблоковано та позивачці потрібно звернутись до найближчого відділення та відновити карти та доступ до додатку. О 18 год. 02 хв. вона зателефонувала до AT КБ «Приватбанк» за номером телефону 3700, де їй повідомили, що картки заблоковано та на них нульовий баланс. В подальшому вона отримала інформацію, з якої дізналася про перерахунок грошових коштів на невідомий їй рахунок та що нараховується щомісячний обов`язковий платіж за користування ніби то нею цими грошовими коштами по картці «Універсальна» - № НОМЕР_3 . Про вказаний факт вона подала заяву до поліції. У заяві вказала, що свої персональні дані у вигляді номеру карти, дати випуску, СVV коду стороннім особам не передавала.

06 листопада 2024 року листом АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7- 241028/31312 /а.с.60/ позивачку на її звернення від 28 жовтня 2024 року повідомлено, що банк не може повернути кошти. Банком установлено, що переказ коштів з картки № НОМЕР_14 був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24 (далі - Приват24). Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією позивачки. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації позивачки. З посиланням на Умови і правил надання банківських послуг, які розміщуються на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування посадовими особами відповідача вказано, що клієнт зобов`язаний не передавати картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на платіжній картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Платіжної картки в Стоп-лист Платіжною системою. Відмовлено у припиненні нарахування відсотків.

З довідки відповідача № FSF4FPNK3GI1E5N8 від 05 грудня 2024 року /а.с.46, 52/ вбачається, що ОСОБА_1 станом на 05 грудня 2024 року має в АТ КБ «Приватбанк» такі рахунки: НОМЕР_13 , картка Універсальна Голд, переказ балансу; НОМЕР_4 картка Універсальна Голд, переказ балансу. 09 вересня 2024 року було проведено перевипуск картки НОМЕР_4 на картку НОМЕР_13 .

З довідки відповідача № 8J3GV13JOUA7TN74 від 05 грудня 2024 року /а.с.53/ встановлено, що станом на 05 грудня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за такими договорами: Картка Універсальна Голд, переказ балансу: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_15 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_13 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 . Угода № НОМЕР_16 від 14 лютого 2006 року. Сума заборгованості 77316,63 грн.

Згідно з виписками з рахунку позивачки від 05 грудня 2024 року:

- № QQAVQ2V46Q6G5B4C та № FLURF1MTAE80OFSJ по картці НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ) за договором SAMDN4339 за період 01 січня 2024 року - 05 грудня 2024 року /а.с.42-43, 50-51/ кредитний ліміт встановлено 72000,00 грн, баланс на початок періоду: -517,13 грн, баланс на кінець періоду: -77 008,58 грн, усього витрат: -88 585,08 грн, усього надходжень: 17 259,42 грн. Сума комісій: 444,65 грн. Вказана виписка містить інформацію щодо: інформація щодо використання позивачкою кредитного ліміту до 30 серпня 2024 року; існування негативного балансу на рахунку позивачки до 06 вересня 2024 року в сумі - 2 498,55 грн; перерахування коштів 06 вересня 2024 року на загальну суму 69 388,16 грн у розмірах та у час, вказаний у копіях платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк»;

-№1HK2F39NPBLEF8BQ по картці/рахунку НОМЕР_13 ( НОМЕР_2 ) за договором SAMDN4339 за період 01 січня 2024 року - 05 грудня 2024 року /а.с.47/ кредитний ліміт встановлено 72000,00 грн, баланс на початок періоду: -517,13 грн, баланс на кінець періоду: -77 008,58 грн, усього витрат: -12501,35 грн, усього надходжень 12502,70 грн. Сума комісій: 0 грн. Убачається також зарахування позивачкою 2502,00 грн 12 вересня 2024 року, зняття «Щомісячний платіж. «Оплата частинами» 30 вересня 2024 року, поповнення балансу 14 жовтня 2024 року на суму 10 000,00 грн, дострокове погашення. «Оплата частинами» 14 жовтня 2024 року, погашення обов`язкового платежу з картки 51**97 на суму 0,70 грн 26 листопада 2024 року; № FLURF1MTAE80OFSJ по картці НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ) за договором SAMDN4339 за період 01 січня 2024 року - 05 грудня 2024 року;

- №KLSD1MCNQ3H3P2R5 по картці/рахунку НОМЕР_13 ( НОМЕР_2 ) за договором SAMDN4339 і додатковим рахункам договору SAMDN4339 за період 01 січня 2024 року - 05 грудня 2024 року /а.с.44-45, 48-49/ кредитний ліміт встановлено 72000,00 грн, баланс на початок періоду: -517,13 грн, баланс на кінець періоду: -77 008,58 грн, усього витрат: -106253,57 грн, усього надходжень 29 762,12 грн. Сума комісій: 444,65 грн. З указаної виписки вбачається: інформація щодо використання позивачкою кредитного ліміту до 30 серпня 2024 року; існування негативного балансу на рахунку позивачки до 06 вересня 2024 року в сумі - 2498,55 грн; перерахування коштів 06 вересня 2024 року на загальну суму 69 388,16 грн; проведення списання з рахунку позивачки щомісячного платежу «Оплата частинами» 2502,00 грн 12 вересня 2024 року; поповнення 10 000,00 грн 14 жовтня 2024 року; списання з рахунку позивачки 10 000,02 грн з призначенням платежу «дострокове погашення «Оплата частинами»»; списання відсотків за використання кредитного ліміту 3 274,92 грн 01 листопада 2024 року; погашення обов`язкового платежу з картки 51**97 26 листопада 2024 року; списання відсотків за використання кредитного ліміту в розмірі 1 848,30 грн 01 грудня 2024 року.

10 січня 2025 року представницею позивачки направлено запит до АТ КБ «Приватбанк» /а.с.36-37/ із вимогою надати: копію угоди, укладеної між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк»; інформацію щодо дат, підстав та розмірів зміни кредитного ліміту за угодою, інформацію щодо умов користування банківською картою «Універсальна» № НОМЕР_1 ; обґрунтований розрахунок заборгованості ОСОБА_1

13 січня 2025 року відповідачем позивачці пред`явлено позасудову вимогу № 20.1.0.0.0/7-250113/497 /а.с.61/, згідно з якою ОСОБА_1 повідомлено про порушення нею зобов`язань за кредитним договором № SAMDN4339 від 14 лютого 2006 року та про необхідність сплати заборгованості, яка станом на 13 січня 2025 року складає: загальний розмір заборгованості 79721,63 грн, загальна сума прострочення 7351,61 грн. Вказано, що в разі незадоволення/ігнорування вимоги АТ КБ «Приватанк» буде змушений примусово стягнути прострочення за вказаними договорами в порядку передбаченому законодавством України.

Станом на 21 січня 2025 року заборгованість позивачки становить 80 215,87 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 75 160,28 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 3 207,29 грн, за простроченими відсотками 1 848,30 грн, погашено заборгованість за поточним тілом кредиту 12 502,70 грн /а.с.12, зворот/.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено реальне існування між сторонами спору, що пов`язаний з відносинами договору комплексного банківського обслуговування, кредитних відносин та договору банківського рахунку.

З`ясовуючи характер спірних правовідносин та задовольняючи, хоча б і частково, позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив, що в період 06 вересня 2024 року - 07 вересня 2024 року позивач виявила, що з її рахунку 06 вересня 2024 року були списані грошові кошти в загальному розмірі 69500,00 грн різними платежами. Водночас вона вказані платежі не здійснювала, знаходилася вдома, програму для проведення платежів не використовувала, пін-код не вводила. Одразу після встановлення факту списання повідомила про шахрайські дії. Позивачка зазначає, що нею дані щодо рахунку стороннім особам не передавались. На її звернення відповідачем відмовлено у проведенні перевірки листом від 06 листопада 2024 року та повідомлено, що списання коштів з карткового рахунку позивачки було підтверджено шляхом введення паролів, відомих лише позивачці. Банком на спростування доводів відповідачки не надано жодного доказу, зокрема результатів моніторингу та контролю за платіжними операціями здійсненими позивачкою за її заявою.

Колегія суддів наголошує, що доводи скаржника щодо недоведеності позивачем відсутності факту взяття особисто участі у здійсненні платежів за спірний період, колегія суддів не приймає до уваги, адже скаржником як суду першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги не надавались докази на спростування тверджень позивача, не проводилась документальна перевірка платіжних операцій, про які позивач повідомила відповідача.

Колегія суддів наголошує, що у справах цієї категорії спорів саме банк повинен доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 190/2037/23 (провадження № 61-12247св24).

Доводи скаржника, що саме на позивача покладається відповідальність у таких випадках колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, про що наголошує скаржник, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що не спростовано скаржником при розгляді його апеляційної скарги.

За змістом статей 316-320, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

За приписами ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частиною третьою цієї статті, Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші,не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Нормою частини першої статті 1071 ЦК України передбачено, що банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта.

Положенням ст. 1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідальність надавачів платіжних послуг під час виконання платіжних операцій передбачена статтею 86 Закону України «Про платіжні послуги».

Так, згідно з частиною першою цієї статті, надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо недоведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків (частина 2 статті).

Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати.

Згідно з частиною восьмою цієї статті, надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за помилкові платіжні операції, у тому числі за виконання помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача, помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг.

Частиною 12 цієї статті передбачено, що надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Частиною 12 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до частини 20 цієї статті, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно зі статтею 67 цього Закону, надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання.

Система захисту інформації має забезпечувати цілісність, конфіденційність, доступність та простежуваність інформації, що формується, обробляється, передається та зберігається під час виконання платіжних операцій, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги щодо захисту інформації.

У разі виявлення порушень законодавства щодо захисту інформації, що містять ознаки вчинення злочину, надавачі платіжних послуг зобов`язані повідомити про це відповідні правоохоронні органи.

Працівники надавачів платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги законодавства щодо захисту інформації під час виконання платіжних операцій, зберігати таємницю надавача платіжних послуг (або іншу інформацію з обмеженим доступом) та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту такої інформації, несуть відповідальність за неналежне використання та зберігання засобів захисту інформації, що використовуються під час виконання платіжних операцій, а також за розголошення персональних даних користувачів та інформації, що може бути віднесена до банківської таємниці чи таємниці надавача платіжних послуг, відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента.

Аналогічна норма міститься в п.140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164, згідно з якою до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

За приписами ч. 3 ст. 1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, який не спростований скаржником жодним доказом, що відповідачем не доведено належними доказами того, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції та не доведено обставин, які безспірно свідчать про те, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, які стали підставою для використання кредитних коштів на рахунку та подальшого нарахування відсотків.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і про визначення грошової суми у розмірі 69388,16 грн, яка переказана на іншу карту шахрайським шляхом без участі позивача ОСОБА_1 , за зняття якої остання не несе відповідальності в рамках кредитного договору, та на яку відповідачем не належить нараховувати відсотки, адже останнім не доведено, що позивач використала зазначені кошти в своїх інтересах та особисто ініціювала їх перекази та зняття, що є підставою для визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за цим кредитним договором на зазначену суму заборгованості, враховуючи нараховані відповідачем відсотки.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки безспірний вплив та сприяння позивача на такі перекази коштів з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 не доведений належними та допустимими доказами, а скаржником не надано до апеляційної скарги інших письмових доказів на спростування цього встановленого факту судом першої інстанції, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, N 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судам необхідно досліджувати кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не повинна бути поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін як на одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 27 серпня 2025 року.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна