Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/932/25

09 вересня 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Битківського Л.М.

з участю: секретаря Чорній К.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Богородчанської селищної ради про визнання права власності на будинковолодіння на АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , яка проживала в АДРЕСА_1 . Зазначений будинок мав статус колгоспного двору, головою якого була мати. За життя мати розпорядилася належним майном та склала заповіт, посвідчений 11 жовтня 2013 року секретарем Горохолинської сільської ради Гедзик Н.П. за №18, яким все своє майно заповіла їй. Вона є єдиним спадкоємцем за заповітом на усе майно покійної. З метою оформлення спадкових прав звернулася до нотаріальної контори, однак листом приватного нотаріуса Острогляд Я.В. від 01 квітня 2025 року №187/02-31 її повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом нотаріус не може, оскільки неможливо встановити всіх співвласників та їх частки у житловому будинку. Оскільки в інший спосіб, не може реалізувати своє право на успадковане домоволодіння, то просила задовольнити її позов та визнати за нею право власності у судовому порядку.

У підготовче засідання позивачка не з`явилася, до початку засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлений позов підтримала з викладених підстав та просила задовольнити.

Представник Богородчанської селищної ради в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлений позов визнав та не заперечив проти його задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, з огляду на визнання відповідачами заявлених вимог, суд прийшов до висновку, що підстав для відмови у прийнятті визнання позову не встановлено, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, тому позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Горохолина померла ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України в день її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 11 жовтня 2013 року секретарем Горохолинської сільської ради Гедзик Н.П. за №18, яким все своє майно заповіла дочці ОСОБА_1 .

Згідно з свідоцтва про право власності на жилий будинок від 03 січня 1992 року жилий будинок в АДРЕСА_1 належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_2 .

Відповідно до виписки з погосподарської книги №3 за 1991-1995 роки в господарстві в АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року були зареєстровані на проживання ОСОБА_2 , 1936 року народження голова сім`ї та ОСОБА_3 , 1972 року народження дочка.

Відповідно до довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 31 січня 2025 року, встановлено, що станом на 03 січня 1992 (момент здійснення реєстрації права власності) до складу домоволодіння АДРЕСА_2 , входило: житловий будинок (літ. А) загальною площею 76,1 кв.м.; сарай (літ. Б), площею 27,3 кв.м.; сарай (літ.В), загальною площею 38,8 кв.м.; сарай (літ Г), загальною площею 18,1 кв.м.; гараж (літ.Д), загальною площею 14,4 кв.м,; сарай (літ Е), загальною площею 11,1 кв.м.; вбиральня (літ. Ж) загальною площею 1,0 кв.м.; погріб (літ З) загальною площею15,9 кв.м.; криниця №1 5,0 п.м.

Станом на 28 лютого 2025 року (момент проведення технічної інвентаризації) до складу домоволодіння входило: житловий будинок (літ. А) загальною площею 71,4 кв.м.; сарай (літ. Б), площею 27,3 кв.м.; сарай (літ.В), загальною площею 38,8 кв.м.; сарай (літ Г), загальною площею 18,1 кв.м.; вбиральня (літ. Ж) загальною площею 1,0 кв.м.; сарай (літ З) загальною площею 88,0 кв.м.; криниця №1 5,0 п.м.; огорожа №2 15,4, огорожа №3 104,7 житловий будинок (літ.Д), площа забудови 88,2 кв.м. незавершений будівництвом, процент готовності -44%

Технічні характеристики об`єкта змінились, а саме загальна та житлова площа житлового будинку літ. А зменшилась на 4,7 кв.м, а житлова на 2,1 кв.м за рахунок внутрішнього перепланування та проведення оздоблювально-опорядкувальних робіт. Побудовано житловий бужинок (літ. Д) незавершений будівництвом , побудовано сарай (літ З0. Гараж (літД0, сарай (літ. Е) демонтовано. Встановлено огорожу №2 та №3. Погріб (літ. З) включено в об`єм сараю

Щодо реєстрації права власності встановлено, що згідно з архівними даними за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Підстава для реєстрації права власності було свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Горохолинської сільської ради від 20 травня 1991 року згідно рішення виконкому Богородчанської районної ради від 03 січня 1992 року згідно рішення виконкому Богородчанської районної ради №178 від 08 серпня 1990 року.

Переходів права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не реєструвалось.

Спірне будинковолодіння мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», зі вступом в дію 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовані, а ті члени двору, які не втратили частку в майні колгоспного двору на момент припинення його існування, стали співвласниками у рівних частках.

Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Острогляд Я.В. від 04 квітня 2025 року у видачі такого їй відмовлено у зв`язку з тим, що житловий будинок відноситься до колгоспного двору, і нотаріус не має можливості встановити інших членів колгоспного двору та їхні частки.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, постановою у справі № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2013року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є фактичним власником цього майна, це право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця й після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на будинок та господарські споруди підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації.

Позивачка ОСОБА_1 правомірно, в порядку спадкування за заповітом, набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 .

У зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння її право власності слід визнати в судовому порядку.

На підставі викладеного, ст. 11, 16, 182, 392, 1216-1218, 1220, 1268, 1296 ЦК України ст.120, 123 ЦК УРСР, керуючись ст. 200, 206, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на АДРЕСА_1 .

Право власності підлягає державній реєстрації

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Битківський