ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/467/24Головуючий у 1-й інстанції Олещук Б.Т.
Провадження № 22-ц/817/706/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участю секретаря Панькевич Т.І.,

представника позивача - Бачинської Н.О.,

представника відповідача - Фільварочної О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №598/467/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 09 травня 2025 року про забезпечення позову, постановлену суддею Олещуком Б.Т., повний текст якої складено 09 травня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, компенсацію грошових коштів, отриманих від реалізації майна, яке являється спільною сумісною власністю подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

До Збаразького районного суду Тернопільської області звернулась ОСОБА_3 із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію суду 13.02.2024, до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, компенсацію грошових коштів, отриманих від реалізації майна, яке являється спільною сумісною власністю подружжя та упущеної вигоди у зв`язку із неотримання доходу від реалізованого майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що 15 жовтня 2016 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 . Наприкінці жовтня 2023 року відносини між подружжя погіршились та було прийнято рішення розірвати шлюб. Під час подружнього життя сторони набули 8 транспортних засобів, з яких 7 відповідач, будучи їх власником, відчужив без згоди дружини. Крім того, дохід, отриманий від використання транспортних засобів, привласнювався відповідачем, що фактично продовжує мати місце і станом на момент подачі позову, тому позивачка звернулася до суду із позовом про захист своїх прав та законних інтересів, в якому просить:

1. Припинити право сумісної власності майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на транспортний засіб марки Toyota Prius, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 .

2. У порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_4 право власності на транспортний засіб марки Toyota Prius, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 .

3. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості автомобіля марки Toyota Prius, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , у сумі 197500 (сто дев`яносто сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

4. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1581050 (один мільйон п`ятсот вісімдесят одна тисяча п`ятдесят гривень) 00 копійок в якості компенсації їй частки від відчуження ним транспортних засобів Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , що являлися спільною сумісною власністю подружжя.

5. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1862500 (один мільйон вісімсот шістдесят дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок упущеної вигоди у зв`язку із неотриманням нею доходу з транспортних засобів Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , д.н.з. НОМЕР_1 .

6. Судові витрати стягнути з відповідача.

Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно єдиний унікальний номер 598/467/24.

22 лютого 2024 року ухвалою Збаразького районного суду прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання.

27 червня 2024 року ухвалою Збаразького районного суду позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, компенсацію грошових коштів, отриманих від реалізації майна, яке являється спільною сумісною власністю подружжя та упущеної вигоди у зв`язку із неотримання доходу від реалізованого майна, в частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 1862500 грн упущеної вигоди у зв`язку із неотриманням нею доходу з транспортних засобів Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , д.н.з. НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , д.н.з. НОМЕР_1 , залишено без розгляду.

08 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Фільварочна О.Б. подала до суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якій просить:

1. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 189050 грн грошової компенсації за 1/2 частину транспортного засобу марки Toyota Prius, 2011 р.в., VIN НОМЕР_10 .

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 198695 грн грошової компенсації за 1/2 частину транспортного засобу марки Toyota Prius, 2012 р.в., VIN НОМЕР_11 .

3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 153665 грн грошової компенсації за 1/2 частину транспортного засобу марки Mersedes Benz C220 CDI, 2006 р.в., VIN НОМЕР_12 .

4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 271265 грн грошової компенсації за 1/2 частину транспортного засобу марки Audi Q5, 2012 р.в., VIN НОМЕР_13 .

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 7500 ЄВРО сплаченого боргового зобов`язання за договором позики (а.с.48-118).

Після пред`явлення зустрічного позову до суду представник відповідача-позивача ОСОБА_4 адвокат Фільварочна О.Б., подала також заяву про забезпечення даного позову, в якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу марки Audi Q5, 2015, д.н.з. НОМЕР_14 , VIN НОМЕР_15 .

Заяву мотивує тим, що 08.05.2025 ОСОБА_4 пред`явив зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Під час перебування у шлюбі подружжям набуто наступні автомобілі, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_3 :

- Toyota Prius, 2011 року випуску, VIN НОМЕР_10 ;

- Toyota Prius, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_16 ;

- Mersedes Benz C220 CDI, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_17 ;

- Audi Q5, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_13 .

Автомобіль Toyota Prius, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_16 , із д.н.з НОМЕР_1 , перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_3 , автомобілі Toyota Prius, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_16 , Mersedes Benz C220 CDI, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_17 , Audi Q5, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_13 , відчужені без згоди другого з подружжя. 19 квітня 2025 року ОСОБА_4 виконав солідарне грошове зобов`язання подружжя за договором позики від 12 березня 2023 року в сумі 15000 євро, що є правовою підставою для стягнення з ОСОБА_3 в регресному порядку половини вказаної суми, а саме 7500 євро. Ціна зустрічної позовної заяви становить 1625710 грн. Окрім автомобіля марки Audi Q5, 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_14 , VIN НОМЕР_15 , іншого майна у власності ОСОБА_3 немає, що дає достатні підстави стверджувати про наявність загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. За вказаних обставин, враховуючи зміст заявлених позовних вимог у зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 та наявних між сторонами правовідносин, існує вірогідність того, що у разі відчуження відповідачем майна, вказані дії можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду за зустрічним позовом, що є підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу марки Audi Q5, 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_14 , VIN НОМЕР_15 .

Дана заява зареєстрована в суді і справі присвоєно єдиний унікальний номер 598/467/24 провадження номер 2-з/598/10/2025.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 09 травня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено.

В забезпечення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя заборонено ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу марки Audi Q5, 2015 року випуску, номерний знак НОМЕР_14 , VIN НОМЕР_15 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_3 - адвокат Бачинська Н.О. подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ні позивачем у заяві про забезпечення позову, ані судом в оскаржуваній ухвалі, жодним чином належно не обґрунтовано, в чому саме полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. На думку апелянта, доводи про те, що між сторонами наявний спір, а також те, що відповідач може здійснювати заходи щодо реалізації свого майна, без будь-яких посилань на певні обставини, які б могли свідчити про те, що такі дії відповідачем дійсно можуть бути вчинені з метою утруднення виконання чи унеможливлення рішення суду про задоволення позову, не свідчать про підставність заяви.

Також зазначає, що після того, як наприкінці жовтня 2023 року сторони прийняли рішення про розірвання шлюбу, ОСОБА_4 1 та 2 листопада 2023 року перереєстрував усі автомобілі подружжя, що були зареєстровані за ОСОБА_4 , на свою маму ОСОБА_5 , що підтверджується відповіддю Головного сервісного центру МВС у Тернопільській області від 16 листопада 2023 року. Більше того, як зазначає апелянт, частина цих автомобілів була перереєстрована на третіх осіб.

Вказує, що навіть у випадку задоволення первісного та зустрічного позову відбудеться взаємозалік первісних та зустрічних вимог, що в свою чергу не може свідчити про неможливість виконання судового рішення без забезпечення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта просила задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Представник заявника просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу, оскільки вважає її законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20.

З матеріалів справи вбачається та судом належним чином встановлено, що предметом позову в даній справі є розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС в Тернопільській області від 11 березня 2025 року №31/19-Ф-58 (а/с 7), за ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб марки Audi Q5, 2015 року випуску, номерний знак НОМЕР_14 , яка має реальну можливість розпоряджатися ним.

У даній справі заявник має обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна, що, безумовно, утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення його позовних вимог.

Тому без вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову може бути істотно ускладнено ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову у спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Дана правова позиція позивача узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі №760/5582/20.

Із врахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Суд першої інстанції, станом на день розгляду заяви про забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про те, що співмірним та справедливим, а також таким, що відповідатиме реальному захисту прав та інтересів заявника, буде вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчужувати вказаний вище автомобіль, власником якого є ОСОБА_3 .

Апеляційний суд враховує, що судом встановлено такий захід забезпечення позову, який є найменш обтяжливим для обох сторін, виходячи із змісту позовних вимог.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.1 ст.149 ЦПК України.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження можливого відчуження відповідачем нерухомого майна чи ускладнення виконання можливого судового рішення, не спростовують висновків суду про наявність передбачених процесуальним законом підстав для заборони відчуження спірного автомобіля, оскільки ОСОБА_3 , як власник рухомого майна, має право в будь-який час провести його відчуження.

Крім того, з долученої до заяви про забезпечення позовних вимог відповіді Головного сервісного центру МВС в Тернопільській області від 11 березня 2025 року №31/19-Ф-58 вбачається, що в серпні, вересні та листопаді 2023 року ОСОБА_3 згідно договорів купівлі-продажу відчужувала транспортні засоби.

Наведене, у свою чергу, дає підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову і можливе відчуження вказаного майна може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував місцевий суд, є співмірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача за зустрічним позовом, оскільки спірний автомобіль залишається в його володінні та користуванні.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином забезпечив вимоги позивача за зустрічним позовом, що відповідає принципам співмірності та пропорційності застосування заходів забезпечення позову, які полягають в дотриманні балансу вимог позивача з можливими негативними наслідками для відповідача та третіх осіб.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Збаразького районного суду Тернопільської області від 09 травня 2025 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 09 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді