Номер провадження: 22-ц/813/3273/25
Справа № 522/8900/22
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2024 року, постановленого під головуванням судді Абухіна Р.Д., повний текст рішення складений 11 листопада 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок падіння світлофорного об`єкту, -

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» Одеської міської ради (далі КУ «СМЕП» ОМР) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок падіння світлофорного об`єкту, в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 50636,30 грн., моральну шкоду у розмірі 15000 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 18.01.2022 року о 07:45 годині у м. Одеса транспортний засіб «Skoda Octavia А5» д.н.з. НОМЕР_1 проїжджав перехрестя вул. Разумовська буд. 14, М`ясоїдівська та Майстерська. В момент проїзду вказаного перехрестя на транспортний засіб впав світлофорний об`єкт, чим спричинив останньому механічні пошкодження.

Зазначає, що транспортний засіб «Skoda Octavia А5» д.н.з. НОМЕР_1 належить йому на підставі права власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

На місце події було викликано співробітників поліції, які склали Схему місця ДТП, акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та відібрали пояснення у громадянина ОСОБА_2 . У матеріалах, складених співробітниками поліції відповідальним за утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху вказано КУ «СМЕП» ОМР.

Згідно звіту №0189-01-22 від 27.01.2022 року розмір матеріальної шкоди завданої транспортному засобу «Skoda Octavia А5» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок події становить 39 237,71 грн.; фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda Octavia А5» д.н.з. НОМЕР_1 становить 50 636,30 грн., що підтверджується, на думку позивача, рахунком-фактурою № АС-0000464 від 18.01.2022 року.

Також позивач зазначив, що внаслідок падіння світлофорного об`єкту йому була завдана моральна шкода, яка полягає в емоційному стресі, дискомфорту, схвильованості та яку він оцінює у розмірі 15000 грн.

Зважаючи на обсяг душевних переживань та завданого відповідачем дискомфорту, позивач вважає, що вищезазначений розмір моральної шкоди є обґрунтованим та справедливим.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з КУ «СМЕП» ОМР на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 39237,71 грн.

Стягнуто з КУ «СМЕП» ОМР на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.

У задоволені решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, КУ «СМЕП» ОМР звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що падіння колонки світлофора сталося внаслідок погодних умов та неналежного стану покриття проїзної частини, стан якої не є предметом діяльності КУ «СМЕП» ОМР.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 18.01.2022 року о 07:45 годині у м. Одеса транспортний засіб «Skoda Octavia А5» д.н.з. НОМЕР_1 проїжджав перехрестя вул. Разумовська буд. 14, М`ясоїдівська та Майстерська. В момент проїзду вказаного перехрестя на транспортний засіб впав світлофорний об`єкт, чим спричинив останньому механічні пошкодження, які зафіксовані працівниками Управління патрульної поліції в Одеській області в схемі ДТП від 18.01.2022 року, акті обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 18.01.2022 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником пошкодженого транспортного засобу «Skoda Octavia А5» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Задовольняючи частково позов КУ «СМЕП» ОМР, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до пошкодження автомобіля позивача, а також довів спричинення йому моральної шкоди з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судом встановлено, що світлофорний об`єкт, який знаходиться на перехресті вул. Розумовська - вул. Мясоїдівська перебуває на балансі КУ «СМЕП» ОМР.

Відповідно до складених на місці пригоди матеріалів КУ «СМЕП» ОМР має забезпечувати безпечний експлуатаційний стан світлофору на даній ділянці дороги, що підтверджується Актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 18.01.2022 року.

Згідно з положеннями п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів благоустрою населених пунктів належать, території загального користування, зокрема, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Відповідно до положень ст. 15 вказаного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об`єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі.

Згідно з положеннями ст. 17 вказаного Закону громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право, зокрема, звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Відповідно до положень ст. 20 Закону організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 21 Закону, елементами (частинами) об`єктів благоустрою є покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів, технічні засоби регулювання дорожнього руху.

Відповідно до підпункту 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Відповідно до підпунктів 3.2.2, 3.2.3, 3.2.7, 3.2.8 Статуту Комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» Одеської міської ради затвердженого рішенням Одеської міської ради № 172-VІІІ від 17.03.2021 р., який діяв на час вчинення ДТП, а також Статуту Комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» Одеської міської ради затвердженого рішенням Одеської міської ради від 21.02.2024 № 1859-VІІІ, чинного на теперішній час, до завдань Установи належать, зокрема:

- Проведення робіт зі встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху, нанесення розмітки, встановлення засобів заспокоєння дорожнього руху, технічних засобів інформаційно-телекомунікаційних, і автоматизованих систем керування та відеоспостереження за дорожнім рухом за погодженою з Департаментом та відповідним підрозділом Національної поліції України схемою організації дорожнього руху.

- Встановлення, монтаж / демонтаж, заміна, ремонт / будівництво, утримання та експлуатація технічних засобів регулювання дорожнього руху (світлофори, дорожні знаки, інформаційні табло, сигнальні стовпчики, транспортні та пішохідні огородження різних типів, різноманітне світлофорне обладнання, острівець безпеки тощо.

- Виконання комплексу робіт із забезпечення керування та контролю; технічних засобів регулювання дорожнього руху за допомогою автоматизованих систем керування дорожнім рухом.

- Впровадження передових технічних засобів, технологій регулювання дорожнього руху, розробка програм та вжиття заходів з розвитку, удосконалення, ремонту та утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху, розробка додаткових заходів з безпеки та організації дорожнього руху на території міста Одеси.

У відповідності до встановлених обставин справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме КУ «СМЕП» ОМР зобов`язана відшкодувати майнову шкоду, що була заподіяна позивачу в результаті неналежного утримання майна, що перебуває на її балансі.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доказування відсутності його вини в заподіянні шкоди позивачу.

Судом вірно зазначено, що оскільки відповідачем не було надано до суду доказів для спростування висновків щодо причин пошкодження майна позивача та вартості відновлювального ремонту автомобіля, суд виходив із наявних доказів та передбаченої у ч. 2 ст. 1166 ЦК України презумпції вини заподіювача шкоди, яка відповідачем у встановленому порядку не була спростована.

При визначенні розміру заподіяної позивачу майнової шкоди суд обґрунтовано виходив із даних Звіту № 0189-01-22 від 27.01.2022 року про оцінку колісного транспортного засобу «Skoda Octavia А5» д.н.з. НОМЕР_1 , складеного оцінювачем ОСОБА_3 , відповідно до якого вартість матеріального збитку, визначеного з використанням витратного підходу, завданого власнику автомобіля марки «Skoda Octavia А5» д.н.з. НОМЕР_1 , становить 39 237,71 грн., оскільки даний віт відповідає вимогам закону.

Щодо моральної шкоди судом зазначено наступне.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 вказаної статті моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, суд виходив з того, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у завданні майнової шкоди позивачу, внаслідок пошкодження його автомобіля, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Встановивши, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до пошкодження автомобіля позивача, суд на законних підставах дійшов висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі 39 237,71 грн. визначеному на підставі Звіту № 0189-01-22 від 27.01.2022 року про оцінку колісного транспортного засобу.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із того, що позивачем доведено факт спричинення йому моральної шкоди з вини відповідача, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна. Визначаючи розмір грошового відшкодування, судом обґрунтовано було враховано глибину душевних страждань, та інші обставини, які мають істотне значення, зокрема, те, що зверненню до суду не передували спроби досудового врегулювання спору з відповідачем, що виключило можливість останнього добровільно відшкодувати спричинену позивачу майнову та моральну шкоду, а тому вважав за доцільне визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності і справедливості.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку простягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 39237,71 грн. та моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги КУ «СМЕП» ОМР про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що падіння колонки світлофора сталося внаслідок погодних умов та неналежного стану покриття проїзної частини, стан якої не є предметом діяльності КУ «СМЕП» ОМР, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що о 07:45 годині 18.01.2022 року на перехресті вул. Разумовська буд. 14, М`ясоїдівська та Майстерська впав світлофорний об`єкт на транспортний засіб «Skoda Octavia А5» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1

КУ «СМЕП» ОМР посилалося на те, що падіння світлофора сталося внаслідок погодних умов, проте із оголошення про складні погодні умови 18.01.2022 року, яке було опубліковано на офіційному сайті ОМР та у засобах масової інформації вбачається, що погіршення погодних умов спостерігається найближчі 1-2 години 18.01.2022, при цьому оголошення опубліковано о 08-42, тоді коли падіння світлофору сталося у 7-45, про що зафіксовано в акті складеному працівниками поліції (а.с. 69, 75).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що світлофорний об`єкт, який знаходиться на перехресті вул. Розумовська - вул. Мясоїдівська перебуває на балансі КУ «СМЕП» ОМР.

Також колегія суддів вважає, що на момент розгляду справи, суд першої інстанції, у відповідності до встановлених обставин, правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 03 вересня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова