Справа № 740/3738/25
Провадження № 2/740/1769/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Кот В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

установив:

01 липня 2025 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь половину витрат на лікування спільного сина сторін ОСОБА_3 в розмірі 13 770,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 09 жовтня 2004 ро по 27 січня 2025 року сторони перебували в зареєстровану шлюбі. Сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , 2007 року народження, та ОСОБА_4 , 2013 року народження, які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. На підставі судового наказу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2024 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Спільний син сторін ОСОБА_3 має хронічне захворювання, а саме цілорічний алергічний риніт, сенсибілізація до кліщів побутових, унаслідок чого потребує дороговартісного лікування. Позивачка не має можливості повністю забезпечити необхідні витрати на лікування дитини через низькій дохід, який складається лише із заробітної плати в розмірі 8348,00 грн та пенсії в розмірі 3323,00 грн щомісячно. Загальна сума витрат, пов`язаних з лікуванням сина, які позивачка понесла, починаючи з 09.09.2024, становить 27 540,00 грн. Оскільки відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату в розмірі 27 729,00 грн, не має інших дітей, то він має можливість сплатити половину додаткових витрат, які понесла позивачка, у розмірі 13 770,00 грн.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 05 вересня 2025 року 08:30 год.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Позивачка подала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, судове засідання провести без її участі.

Від відповідача до суду надійшла заява, в якій він позов не визнав, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутній рецепт лікаря, натомість присутні чеки невідомого походження, в яких не зазначено персональних відомостей особи, кому вони видані. Просив судове засідання провести без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 13).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2024 року, яке набрало законної сили 27 січня 2025 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 8, 9).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою старостою Ніжинського старостинського округу № 3 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Орлом В. В. від 02.06.2025 № 15-11/143, до складу сім`ї (зареєстрованих) у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_1 , 1984 року народження; ОСОБА_3 , 2007 року народження; та ОСОБА_4 , 2013 року народження (а. с. 19).

На підставі судового наказу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2024 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 07 лютого 2024 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 12).

Відповідно до копії консультативного заключення алерголога Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О. С. Коломійченка Академії медичних наук України» Забродської Л. В. від 04.03.2025, ОСОБА_3 має діагноз цілорічний алергічний риніт, сенсибілізація до кліщів побутових; призначення алксоїд кліщі п/ш амбулаторно (а. с. 17).

23.06.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зроблено аналізи в медичній лабораторії «Сінево» вартістю 940,00 грн (а. с. 18).

Позивачкою до позовної заяви додано копію чека № з ПП «Лабораторна діагностика» на суму 940,00 грн, копію фіскального чека № 64952 з ТОВ «Біотехнологія» аптека № 1 про купівлю медичного препарату алксоїд та мінеральної води на загальну суму 13 315,00 грн, а також копію чека № 77022 з ТОВ «Біотехнологія» аптека № 1 на купівлю медичного препарату алксоїд на суму 13 300,00 грн (а. с. 14-16).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 1, 2 статті 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Зміст відповідних норм законодавства вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

До особливих обставин, які зумовлюють виникнення додаткових витрат на дитину, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд висловив правову позицію, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 127/16614/15-ц, наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині.

При цьому СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Відповідно до положень чинного законодавства, додаткові витрати на утримання дитини можуть бути стягнені лише в тому випадку, якщо вони були фактично понесені тим із батьків, хто звертається із відповідною вимогою. Тягар доказування фактичного понесення додаткових витрат у даному випадку покладено на позивачку. Позивачка повинна довести, що ці витрати є її особистими і були здійснені саме за рахунок її власних коштів.

Таким чином, у разі фактично понесених витрат, один із батьків, який здійснив ці витрати та заявляє вимогу про їх стягнення, зобов`язаний надати докази того, що зазначені витрати були здійснені безпосередньо ним.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як зазначено у ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим з правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом установлено, що син сторін ОСОБА_3 має захворювання цілорічний алергічний риніт, сенсибілізація до кліщів побутових. Наявність указаної хвороби є особливою обставиною, яка зумовлює виникнення додаткових витрат на дитину.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Витрати позивачки, пов`язані із купівлею медичного препарату сину за призначенням лікаря алксоїд, а також проходженням ним аналізів у медичній лабораторії «Сінево», суд вважає доведеними і такими, що викликані особливими обставинами, оскільки зумовлені хворобою спільного сина сторін, а тому відповідач як батько зобов`язаний брати участь у цих витратах.

Ураховуючи конкретні обставини справи, «якнайкращі інтереси дитини», суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачка є доведеними та обґрунтованими. Так, позивачка понесла додаткові витрати, пов`язані із лікуванням сина ОСОБА_3 у розмірі 27 540,00 грн, який не спростований відповідачем, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути половину додаткових витрат, понесених нею, що становить 13 770,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, то з відповідача необхідно стягнути 1211,20 грн у дохід держави.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 272, 274 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) додаткові витрати на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 13 770 (тринадцять тисяч сімсот сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) у дохід держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко