Справа № 686/7081/23
Провадження № 2/686/1873/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Кучерук Н.В., Сташевській А.О.

за участі

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 12.02.2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.09.2016 року був розірваний. Під час шлюбу 18.03.2016 року за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачкою. Зазначив, що оскільки відповідний договір купівлі-продажу був укладений в період шлюбу та сплата вартості цієї квартири здійснювалася за їх спільні кошти як кошти подружжя, вказана квартира є його з відповідачкою спільним майном. Разом з цим відповідачка не визнає його право власності на частку у цій квартирі. За таких обставин, посилаючись на рівність часток у спільному майні подружжя, просив визнати за ним право власності на частку у вказаній квартирі.

У поданому відзиві ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що хоча за рішенням суду їх шлюб був розірваний у вересні 2016 року, фактично вони припинили шлюбні стосунки ще з 2014 року таз того часу не вели спільне господарство та не мали спільного бюджету. Спірна квартира була нею придбана 18.03.2016 року за її власні кошти. При цьому на час придбання цієї квартири вона перебувала у стані «від забудовника» та потребувала проведення значних ремонтних робіт для створення можливості заселитися та проживати у ній. Вказані ремонтні роботи вона провела самостійно за власні кошти і участі у таких витратах позивач не приймав. Також зазначила, що з часу розлучення вона пропонувала викупити у позивача належну йому частку, проте оскільки останній забрав все інше їх спільне майно собі, він відмовився від будь-яких претензій на цю квартиру. Про відсутність будь-яких претензій на вказану квартиру свідчать зокрема факт того, що участі у проведенні ремонту у вказаній квартирі, її благоустрою та утриманні з часу розлучення він не приймав та відмовлявся це роботи. Також просила врахувати, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо заявлених ним вимог про розподіл спірної квартири, оскільки такий строк почався саме з часу розірвання між ними шлюбу.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала просила його задовольнити. Зазначила, що спірна квартира буда придбана сторонами у шлюбі та за спільні кошти, а отже їх спільним майном. Посилання відповідачки на те, що квартира була придбана за її власні кошти є безпідставними та нічим не підтверджені. Жодних доказів того, що відповідачка мала достатній рівень заробітку для самостійного придбання квартири остання не надала. Натомість позивач тривалий час працював за кордоном та мав достатній заробіток на придбання цієї квартири. Крім того при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_2 надавав свою згоду на укладення такого правочину. Також заперечила проти того факту, що сторони задовго до розлучення фактично перестали вести спільне господарство та фактично припинили шлюбні стосунки, при цьому просила врахувати, що відповідачка з часу одруження та до розлучення з позивачем проживала разом з матір`ю позивача.

У подальшому в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що фактично з 2014 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство та мати спільний бюджет. Про вказаний факт зазначав сам позивач при поданні позову про розлучення. Спірну квартиру відповідачка придбала за власні кошти, які заробила будучи на заробітках за кордоном. Жодної фінансової участі у придбанні цієї квартири, а також у подальшому у проведенні ремонтних робіт у цій квартирі, її утриманні ОСОБА_2 не приймав. Фактично при розлученні між сторонами було визначено, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_3 , яка самостійно облаштовувала цю квартиру. Також просила врахувати, що позивачем пропущений строк позовної давності до таких вимог, оскілки він розпочався саме з дати розлучення між сторонами.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

12.11.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом ДРАЦС по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.09.2016 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шлюб був розірваний.

18.04.2016 року між ОСОБА_4 , від імені якої діяла ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири. За умовами вказаного договору ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 кватиру АДРЕСА_1 . Продаж квартири вчинено за 52 761,96 гривень. Також п.16 вказаного договору визначено, що купівля ОСОБА_3 вказаної кватири вчиняється за згодою чоловіка ОСОБА_2 .. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений призваним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. та зареєстрований у реєстрі за № 3170.

Згідно оглянутих матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_2 в якій останній засвідчив про те, що купівля ОСОБА_3 вказаної квартири здійснюється в інтересах їх сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними та укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню. Придбання квартири буде їх спільною власністю.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу 18.04.2016 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні засвідчив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були одружені та проживали у будинку батьків ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 . Зі слів ОСОБА_2 зазнає, що останній тривалий час працював за кордоном, а коли повернувся придбав квартиру для сім`ї у мікрорайоні «Озерний» м. Хмельницького.

Свідок ОСОБА_7 засвідчила, що ОСОБА_3 вона знає тривалий час та підтримують з нею дружні стосунки. Зазначила, що з часу, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стали підтримувати стосунки та одруження вони проживали у м. Києві. Після того, як ОСОБА_3 завагітніла вона переїхала до м. Хмельницького де стала проживати у будинку матері ОСОБА_2 , а останній залишився проживати у Києві. Зазначила, що фактично шлюбні стосунки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підтримували, оскільки вони разом не проживали. Так, ОСОБА_2 був спочатку у Києві де працював, а потім виїжджав за кордон на заробітки. До ОСОБА_3 та дитини він приїжджав вкрай рідко, матеріальної допомоги на утримання їх спільної доньки не надавав. Допомогу ОСОБА_3 у вихованні та утриманні їх спільної доньки надавала мати ОСОБА_2 . Також зазначила, що ОСОБА_3 виїжджала на заробітки за кордон та зі слів останньої на вказані кошти вона придбала собі квартиру.

Свідок ОСОБА_8 суду засвідчила, що ОСОБА_3 це її тітка. У 2011 році ОСОБА_3 та ОСОБА_2 одружилися та у них народилася донька ОСОБА_9 . Після того як ОСОБА_3 завагітніла вона переїхала у м. Хмельницький де проживала у батьків ОСОБА_2 . Зазначила, що фактично ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перестали проживати разом коли їх спільній дитині не було ще 2-х років. Так, ОСОБА_2 проживав окремо, оскільки працював у м. Києві, а потім їздив працювати за кордон, вкрай рідко навідував сім`ю та н допомагав ОСОБА_3 утримувати їх спільну дитину. Таку допомогу ОСОБА_3 надавала мати ОСОБА_2 . Коли дитині виповнилося чотири роки, ОСОБА_3 виїхала за кордон та певний час перебувала там на заробітках. У 2016 році ОСОБА_3 та ОСОБА_2 офіційно розлучилися та в той же період ОСОБА_3 придбала квартиру. Також зазначила, що ремонт у цій квартирі робила ОСОБА_3 власними силами та за власні кошти.

Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно приписів ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Приписами частин першої та другої статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Отже, за загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

За приписами частин першої, п`ятої та шостої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зібрані у справі докази дають підстави стверджувати про те, що 18.04.2016 року ОСОБА_3 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , уклала договір купівлі-продажу за яким набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Вказані обставини дають підстави стверджувати, що вказаний договір був укладений одним із подружжям (відповідачем у справі) в інтересах сім`ї та оплата вартості квартири була здійснена за спільні кошти подружжя.

Посилання відповідача на те, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, та відповідно що таке майно є її особистою власністю суд вважає безпідставними. Жодних належних і допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували факт придбання спірної квартири саме за особисті кошти матеріали справи не містять і таких доказів стороною відповідача суду не надано. Також не представлено відповідачем і належних доказів факту, що на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, сторони тривалий час не вели спільне господарство. При цьому суд зазначає, самі по собі пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не можуть бути достатніми доказами вказаного факту, а також того факту, що спірна квартира була придбана виключно за особисті кошти саме ОСОБА_3 . Так, по суті у своїх поясненнях вказані свідки лише вказували, що після народження у сторін спільної дитини, ОСОБА_2 проживав окремо та вкрай рідко навідувався до сім`ї, і така обставина була викликана характером його роботи (останній працював у іншому місті, а також тривалий час працював за кордоном).

Крім того, суд звертає свою увагу, що договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріально та при його укладенні ОСОБА_2 , як чоловік ОСОБА_3 , надав нотаріально посвідчену згоду на укладення такого договору в якій зокрема зазначив, що такий договір вчиняється ОСОБА_3 в інтересах їх сім`ї і що майно за цим договором набувається у їх спільну власність як подружжя. Таке твердження ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу ОСОБА_3 не заперечувалося.

Посилання сторони відповідача на те, що саме ОСОБА_3 за власні кошти провела ремонт у спірній квартирі та представлені останньою договори, фіскальні чеки на придбання певних будівельних матеріалів тощо самі по собі не доводять ту обставину, що спірна квартира є її особистою власністю. При цьому суд зазначає, що такі обставини (понесення певних витрат на утримання, ремонт спільного майна) може бути підставою для подання позову до іншого співвласника про відшкодування таких витрат.

Щодо строку позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, в обґрунтування доводів про пропуск позивачем строку позовної давності відповідач та її представник послалися на те, що шлюб між сторонами був розірваний згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 05.09.2016 року, яке набуло чинності 16.09.2016 року, а з цим позовом позивач звернувся лише у березні 2023 року.

Вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суд зазначає, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Так, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт заперечення відповідачки права позивача на спірну квартиру. За відсутності таких доказів, сам по собі факт подання позивачем даного позову після спливу трирічного строку з часу розірвання шлюбу між сторонами не свідчить про пропущення позивачем строку позовної давності.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що поданий ОСОБА_2 позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення та з урахуванням рівності часток подружжя у спільному майні за позивачем впорядку поділу спільного майна слід визнати право власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Решту 1/2 частки у праві власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 залишити за ОСОБА_3 .

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 850,00 гривень.

На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 81, 141, 223, 258-268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Решту 1/2 частку у праві власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 залишити за ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 3 850,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3

Повний текст судового рішення виготовлено 12.09.2025 року.

Суддя: