ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/289/25Головуючий у 1-й інстанції Катерняк О.М.
Провадження № 22-ц/817/680/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участю секретаря судового засідання Панькевич Т.І.,

заявниці - ОСОБА_1 ,

апелянта - ОСОБА_2 ,

представника апелянта - Свиріпи В.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №609/289/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2025 року, ухвалене суддею Катерняк О.М., повний текст якого складено 18 квітня 2025 року, у справі за заявою ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

24.03.2025 адвокат Гурник Віктор Олександрович, який діє від імені та в інтересах заявника ОСОБА_1 , звернувся до Шумського районного суду Тернопільської області із заявою про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 строком на 6 місяців.

Заява обґрунтована тим, що 14.06.2018 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У шлюбі в подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_6 . Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області №609/1162/20 від 03.02.2021 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Представник заявника зазначив, що ОСОБА_2 вчиняв домашнє насильство по відношенню до заявниці як під час перебування в офіційно зареєстрованому шлюбі, так і продовжує свої протиправні дії після його розірвання, спричиняючи шкоду здоров`ю не лише ОСОБА_1 , а й спільній малолітній дочці. Так, 03.02.2025 о 05:30 год ранку ОСОБА_2 прийшов до фактичного місця проживання заявниці за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав стукати у вікно житлового будинку, тим самим розбудив ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_6 . Після цього погрожував фізичною розправою, вчиняв конфлікт, ображав заявницю словесно та висловлювався в її бік нецензурною лайкою. Незважаючи на те, що шлюб між подружжям розірвано ще в 2021 році, ОСОБА_2 все одно продовжує переслідувати колишню дружину та навідується до неї додому. Також зазначає, що мали місце ряд випадків звернення ОСОБА_1 , її рідних та медичних працівників ЦРЛ в поліцію впродовж 2018 року стосовно спричинення ОСОБА_2 останній тілесних ушкоджень. Крім того вказав, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000032 від 26.02.2025 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.126 КК України, розпочатому за зверненням ОСОБА_1 після подій 03.02.2025, скеровано до суду. Просить звернути увагу на скріншоти листування, долучені до цієї заяви між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема з месенджера «Viber» за 30.04.2023 та 14.08.2024. У своїх повідомленнях колишній чоловік погрожує заявниці, ображає її словесно, принижує її честь та гідність. Намагаючись відгородитися від психологічного насильства, яке вчиняє по відношенню до заявниці колишній чоловік, вона заблокувала його в месенджері «Viber». Проте ОСОБА_2 продовжував надсилати SMS-повідомлення на особистий номер телефону ОСОБА_1 , що підтверджується скріншотами з листуванням за 03-05 лютого 2025 року.

Вказував, що обмежувальний припис є необхідним заходом для захисту заявниці від домашнього насильства, що вчиняє її колишній чоловік, оскільки дії ОСОБА_2 набули систематичного характеру, то важливо вжити конкретних заходів для запобігання подальшим насильницьким актам. Такий захід дозволить заявниці відчувати себе більш захищеною, а також допоможе запобігти подальшим випадкам насильства з боку колишнього чоловіка.

З урахуванням наведеного заявниця вважає, що вірогідність продовження чи повторного вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, є досить високою, а тому наявні підстави для видачі обмежувального припису стосовно кривдника з визначенням заходів тимчасового обмеження його прав.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 15.04.2025 заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису (в порядку ст. 350-4 ЦПК України), де заінтересованою особою є ОСОБА_2 задоволено.

Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), поклавши на нього строком на шість місяців такі обов`язки:

- заборона перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборона наближатися на відстань до 200 метрів до місця проживання (перебування), роботи та інших місць частого відвідування постраждалою ОСОБА_1 ;

- заборона особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборона вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд не належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази, що унеможливило встановлення об`єктивних обставин справи та які мають суттєве значення для справи. Суд належної оцінки доводам заявника не надав. Вказує, що обставини, на які посилається заявниця у заяві щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, не підтверджуються матеріалами справи.

Підставою апеляційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а також неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у наведених в апеляційній скарзі постановах Верховного Суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні апелянт та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Заявниця ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 15.04.2025 залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до рішення Шумського районного суду Тернопільської області №609/1162/20 від 03.02.2021 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 14.06.2018 та зареєстрований Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №950 розірвано.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Матвіївською сільською радою Шумського району Тернопільської області 07.11.2019 підтверджується, що ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Матвіївці Шумського району Тернопільської області, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У листі Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області №25557-2025 від 17.02.2025, який надано у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_7 , міститься наступна інформація:

- 30.04.2018 до СПД м.Шумськ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області надійшло повідомлення із Шумської ЦРЛ за фактом звернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із отриманими тілесними ушкодженнями, які останній наніс її чоловік, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дане повідомлення прийняте і зареєстроване в ІТС ІПНП СПД м.Шумськ Кременецького РВП в ЄО №620 від 30.04.2018 та приєднано до ЄРДР №0000108 за ч.1 ст.125 ККУ;

- 30.04.2018 до СПД м.Шумськ Кременецького РВП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 за фактом того, що її чоловік, ОСОБА_2 , здійснює психологічний тиск відносно заявниці. Дане повідомлення прийняте і зареєстроване в ІТС ІПНП СПД м.Шумськ Кременецького РВП в ЄО №621 від 30.04.2018 та приєднано до ЄРДР №0000108 за ч.1 ст.125 ККУ;

- 02.05.2018 до СПД м.Шумськ Кременецького РВП надійшло повідомлення від гр.«Б» за фактом того, що ОСОБА_2 спричиняє тілесні ушкодження сестрі заявниці, ОСОБА_1 . Дане повідомлення прийняте і зареєстроване в ІТС ІПНП СПД м.Шумськ Кременецького РВП в ЄО №640 від 02.05.2018 та приєднано до ЄРДР №0000108 за ч.1 ст.125 ККУ;

- 03.08.2018 до СПД м.Шумськ Кременецького РВП надійшло повідомлення від гр.«Б» за фактом того, що ОСОБА_2 вчиняє конфлікт із сестрою заявниці, ОСОБА_1 . Дане повідомлення прийняте і зареєстроване в ІТС ІПНП СПД м.Шумськ Кременецького РВП в ЄО №1143 від 03.08.2018. Конфлікт був вичерпаний до приїзду працівників поліції;

- 06.08.2018 до СПД м.Шумськ Кременецького РВП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 за фактом того, що чоловік ОСОБА_2 вчиняє сварку та не віддає документи на їх дітей. Дане повідомлення прийняте і зареєстроване в ІТС ІПНП СПД м.Шумськ Кременецького РВП в ЄО №1153 від 06.08.2018;

- 19.10.2018 до Кременецького РВП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 за фактом потреби допомоги поліції для її супроводу, оскільки остання їде автобусом до місця проживання, а на зупинці ймовірно чекає чоловік, ОСОБА_2 , який буде вчиняти конфлікт. Дане повідомлення прийняте і зареєстроване в ІТС ІПНП Кременецького РВП в ЄО №3890 від 19.10.2018. Заявниці надано роз`яснення згідно чинного законодавства;

- 19.10.2018 із Ланівецької КЦРЛ надійшло повідомлення до ВП №1 (м.Ланівці) Кременецького РВП за фактом звернення ОСОБА_1 із тілесними ушкодженнями, які останній наніс її чоловік ОСОБА_2 . Дане повідомлення прийняте і зареєстроване в ІТС ІПНП ВП №1 (м.Ланівці) Кременецького РВП в ЄО №2406 від 19.10.2018 та приєднано до ЄРДР №0000237 за ч.1 ст.125 ККУ;

- 05.11.2018 із Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області до ВП №1 (м.Ланівці) Кременецького РВП надійшли матеріали за зверненням ОСОБА_1 за фактом того, що її чоловік, ОСОБА_2 , спричинив тілесні ушкодження заявниці. Дане повідомлення прийняте і зареєстроване в ІТС ІПНП ВП №1 (м.Ланівці) Кременецького РВП в ЄО №2564 від 05.11.2018 та приєднано до ЄРДР №0000237 за ч.1 ст.125 ККУ;

- 03.02.2025 від фельдшера БЕМД до Кременецького РВП надійшло повідомлення за фактом звернення ОСОБА_1 із тілесними ушкодженнями та стресовим станом, які останній спричинив колишній чоловік, ОСОБА_2 . Дане повідомлення прийняте і зареєстроване в ІТС ІПНП Кременецького РВП в ЄО №1590 від 03.02.2025 та приєднане до ЄРДР №0000032 за ч.1 ст.126 ККУ.

Також повідомляють, що відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 17.02.2025 працівниками поліції не складався терміновий заборонний припис відповідно до ст.25 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, судом було оглянуто та досліджено Лист Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області №3454-2025 від 05.03.2025, який надано у відповідь на адвокатський запит ОСОБА_7 і у якому міститься наступна інформація:

- кримінальні провадження №0000032 за ч.1 ст.126 КК України, №0000033 за ч.1 ст.125 КК України, №0000038 за ч.1 ст.126 КК України скеровані з обвинувальним актом 26.02.2025 до Кременецького районного суду за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 .

Із інформації, яка міститься на офіційному веб-порталі Судової Влади України слідує, що у провадженні Шумського районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_2 , де потерпілими є ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , справа №609/191/25, призначено до судового розгляду на 07.04.2025.

Також до матеріалів справи було долучено копію Обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 03.02.2025, за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України.

Із даного обвинувального акту слідує, що 03.02.2025 до Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 про те, що того самого дня, близько 05:47 год, під час перебування за місцем проживання заявниці її колишній чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с.Великі Дедеркали Кременецького району Тернопільської області, в ході словесної суперечки спричинив заявниці різкий фізичний біль не завдавши тілесних ушкоджень. Вказані відомості 03.02.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України. Крім того, 04.02.2025 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за фактом спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Крім того, 05.02.2025 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України за фактом вчинення ОСОБА_2 насильницьких дій відносно ОСОБА_8 , якому завдали фізичного болю та не спричинили тілесних ушкоджень. 24.02.2025 відповідно до постанови прокурора про об`єднання до кримінального провадження №0000032 від 03.02.2025 були приєднані кримінальні провадження №0000033 від 04.02.2025 та №0000038 від 05.02.2025, основне провадження №0000032 від 03.02.2025. Потерпілими у даному кримінальному провадженні є: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

До матеріалів заяви, на підтвердження викладених в заяві обставин, долучено скріншоти особистого листування у месенджері у вигляді текстових повідомлень між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , із яких вбачаються агресивні та образливі висловлювання та принизливе ставлення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . У повідомленнях ОСОБА_2 прослідковуються словесні образи, погрози ОСОБА_1 та її сім`ї.

В судовому засіданні судом першої інстанції безпосередньо досліджувалась переписка в телефоні заявниці з абонентом під іменем «Юра» за номером НОМЕР_5 , яка повністю відповідає змісту повідомлень із скріншотів, доданих до заяви.

Апелянт ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив належність йому вказаного телефонного номеру.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №413319173, сформованої 14.02.2025, вбачається, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить частка двохкімнатної квартири загальною площею 49.3 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право власності від 27.01.1994, виданого на підставі розпорядження органу приватизації Шумської «Райсільгоспхімія» від 27.10.1993 №33.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виснував, що обставини та доводи заявниці знайшли об`єктивне підтвердження належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.02.2017 № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII).

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Законом №2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02.11.2020 у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17.02.2021 у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20).

Обмежувальний припис за суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 у справі №127/9600/22.

Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (див. постанову Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 161/16344/20).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що в кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного і психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.02.2025 у справі №569/11625/24 (провадження № 61-16935св24).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявниця, звернувшись до суду, зокрема також в інтересах малолітньої доньки, мала на меті вжиття заходів попередження вірогідного продовження чи повторення вчинення насильства з боку ОСОБА_2 , запобігти настанню тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також шкоди для постраждалої особи, а тому видача такого припису направлена на забезпечення першочергової безпеки заявниці та її доньки.

Водночас слід приймати до уваги, що тимчасове обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19).

З урахуванням вищевикладених норм матеріального та процесуального права, наданих ОСОБА_1 доказів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що заявницею доведено наявність обставин, які, відповідно до положень Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» дають підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 на шість місяців та встановлення заходів тимчасового обмеження певних прав останнього.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених апелянтом постановах Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді