Справа № 577/2957/25
Провадження № 2/577/1071/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі : головуючого судді Галяна С.В.,

за участю секретаря судового засідання Іваненко Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Осьмак А.В.,

представника відповідача Матях Н.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Конотопі справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 60431,30 грн.; додаткову матеріальну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 12086,26 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2024 роки в сумі 49158 грн.; грошову винагороду з нагоди ювілею (60) років в сумі 6845 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 95895,61 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала на посаді старшого оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів служби роботи станцій регіональної філії «Південно-Західна залізниця», який є одним з підрозділів Акціонерного товариства «Українська залізниця» 18 років 6 місяців 23 днів, звідки звільнилась 30.08.2024 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (на підставі статті 38 КЗпП України). Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Роботодавцем не було дотримано вимоги статті 116 КЗпП України, так як з нею не проведено остаточного розрахунку в день її звільнення (30.08.2024 року), як того вимагає чинне в Україні трудове законодавство, зокрема їй не були виплачені належні та гарантовані до виплати їй кошти відповідно до норм діючого у регіональній філії «Південно-Західна залізниця» колективного договору, зокрема: одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, додаткова матеріальна допомога в розмірі одного середньомісячного заробітку за сумлінну працю на залізничному транспорті, грошова винагорода в розмірі посадового окладу з нагоди ювілею (60 років), матеріальна допомога на оздоровлення за 2022, 2023 та 2024 роки. Оскільки з нею не було проведено остаточного розрахунку в день її звільнення, як того вимагає стаття 116 КЗпП України, невиплачені кошти підлягають стягненню на її користь у судовому порядку.

Між адміністрацією регіональної філії «Південно-Західна залізниця» та Дорожньою профспілковою організацією Південно-Західної залізниці укладено Колективний договір, який діє по теперішній час. В колективному договорі закріплено соціальні гарантії та пільги як для працюючих працівників, так і тих, хто звільняється з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, що передбачено статтею 18 КЗпП України.

В пункті 8.23 Колективного договору встановлено, що адміністрація підрозділу регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» зобов`язується при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних. Станом на день її звільнення з роботи, її середньомісячний заробіток становив 12086,26 грн., відповідно в день звільнення роботодавець мав їй виплатити одноразову матеріальну допомогу в розмірі 60431,30 грн. (12086,26 грн.*5), проте роботодавець не виплатив належні їй кошти, виплата яких гарантована колективним договором, відповідно своїми діями роботодавець порушив вимоги статті 116 КЗпП України.

В другому абзаці пункту 8.23 Колективного договору передбачено, що адміністрація зобов`язується у разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті при стажі роботи в галузі для жінок з 15 до 20 років 1 середньомісячний заробіток.

Оскільки вона сумлінно працювала весь свій трудовий шлях та стаж її роботи на залізничному транспорті становив на день звільнення повних 18 років, роботодавець в день звільнення мав їй виплатити гарантовану колективним договором додаткову матеріальну допомогу у розмірі 1 додаткового середньомісячного заробітку, що дорівнює 12086,26 грн. (поділена на 2 сума нарахованої заробітної плати за останні два місяці, що передували звільненню), проте додаткова матеріальна допомога їй не була виплачена в день її звільнення, як і у випадку і з одноразовою матеріальною допомогою, відповідно недотримання посадовими особами АТ «Укрзалізниця» вимог статті 116 КЗпП України носить системний характер.

Інформація про зобов`язання роботодавця виплатити їй одноразову та додаткову матеріальні допомоги відповідно до пункту 8.23 Колективного договору відображена у наказі про її звільнення (з приміткою - після окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця»), проте рішення керівництва підрозділу або ж АТ «Укрзалізниця» жодним чином не впливає на обов`язок роботодавця виконати вимоги статті 116 КЗпІІ України та провести з нею мною остаточний розрахунок в день її звільнення та виплатити при цьому всі належні їй кошти саме у день її звільнення.

В пункті 3.10. Колективного договору передбачено обов`язок адміністрації з виплати працівникам підрозділу матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 6 (шести) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Працюючи в регіональній філії «Південно-Західна залізниця» у 2022 році у відповідності до пункту 3.10 Колективного договору, вона писала заяву про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі визначеному колективним договором, яка була адресована керівництву підрозділу. Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2022 році становив 2481 грн., сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав їй виплатити становить 14886 грн. (2481 грн.*6). Однак Роботодавець регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця по сьогоднішній день належну їй матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 14886 грн. не виплатив, й тим самим не виконав свої зобов`язання за Колективним договором, заборгувавши належні їй кошти, чим грубо порушив її трудові права з оплати праці, що гарантовані колективним договором та статтею 18 Кодексу законів про працю України, знехтувавши її трудовими правами протягом тривалого проміжку часу, оскільки вкотре не дотримався вимог статті 116 КЗпП України в частині проведення остаточного розрахунку в день звільнення. В подальшому, працюючи на старшого оператора у 2023 році у відповідності до пункту 3.10 Колективного договору вона писала заяву про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі визначеному колективним договором, яка була адресована керівництву депо.

Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 році становив 2684 грн., сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав їй виплатити становить 16104 грн. (2684 грн.*6). Однак Роботодавець в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця по сьогоднішній день належну їй матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 16104 грн. не виплатив, Й тим самим не виконав свої зобов`язання за Колективним договором, заборгувавши належні їй кошти, чим грубо порушив її трудові права з оплати праці, що гарантовані колективним договором та статтею 18 Кодексу законів про працю України, знехтував її трудовими правами протягом тривалого проміжку часу, чим порушивши вимоги статті 116 КЗпП України.

В подальшому, працюючи на посаді старшого оператора у 2024 році у відповідності до пункту 3.10 Колективного договору вона писала заяву про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі визначеному колективним договором, яка була адресована керівництву депо.

Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2024 році становив 3028 грн., сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав їй виплатити становить 18168 гри. (3028 грн.*6). Однак Роботодавець регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця по сьогоднішній день належну їй матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 18168 грн. не виплатив, й тим самим не виконав свої зобов`язання за Колективним договором, заборгувавши належні їй кошти, чим грубо порушив її трудові права з оплати праці, що гарантовані колективним договором та статтею 18 Кодексу законів про працю України, знехтував її трудовими правами протягом тривалого проміжку часу, порушивши вимоги статті 116 КЗпП України.

Відсутність розрахунку з нею в день її звільнення в частині виплати належної їй матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки відповідно до пункту 3.10 Колективного договору підтверджується копією наказу про звільнення від 470/ос від 20.09.2024 року, в якому вказано, що кошти будуть виплачені після окремого рішення керівництва Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Таким чином, загальна сума матеріальної допомоги на оздоровлення, що їй не була виплачена в день її звільнення відповідно до пункту 3.9. Колективного договору за 2022, 2023 та 2024 роки становить 49 158 грн.

Відповідно до пункту 3.14 Колективного договору, адміністрація гарантує працівникам вагонного депо з нагоди ювілею (50,60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку (в т.ч. на пільгових умовах) виплачувати грошову винагороду в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки). 02 липня 2024 року їй виповнилось 60 років, і на виконання пункту 3.14 Колективного договору регіональна філія «Південно-Західна залізниця» мала їй виплатити грошову винагороду у розмірі місячного окладу, проте по теперішній час вказана грошова винагорода їй так і не була виплачена. Розмір такої винагороди становить 6845 грн. (її посадовий оклад), розмір якого відображений у повідомленні про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24.12.99 N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній - заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про середню заробітну плату, наданої регіональною філією «Південно-Західна залізниця» на адвокатський запит, її середньоденна заробітна плата складає 529,81 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач не провів з нею остаточний розрахунок при звільненні саме в день її звільнення, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду з цим позовом пройшло 181 календарний день (з 01 вересня 2024року по 28 лютого 2025року включно), з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який на момент звернення до суду (з 01 вересня 2024 року по 28 лютого 2025 року включно) становить 95895,61 грн. - 529,81 грн.*181 календарний день.

Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5 затверджено Інструкцію зі статистики заробітної плати, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 за N 114/8713. В пункті 1.3. зазначеної інструкції передбачено, що фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно з пунктом 2.3.3. Інструкції до інших заохочувальних та компенсаційних виплат віднесено матеріальну допомогу, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв`язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п.3.31).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 29 КЗпП України, до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про правила внутрішнього трудового розпорядку або умови встановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору (у разі його укладення).

Кошти, які не були виплачені їй роботодавцем при звільненні входять до структури оплати праці (заробітної плати) згідно із діючим законодавством України.

Вважає, що АТ «Укрзалізниця» безпідставно не провела з нею остаточного розрахунку в день її звільнення, чим порушила вимоги статті 116 КЗпП України, за що передбачена відповідальність встановлена у статті 117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач ОСОБА_1 та її представник Осьмак А.В., кожен окремо, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача Матях Н.І. в судовому засіданні проти задоволення вимог заперечувала з обставин викладених в відзиві на позовну заяву та додаткових пояснень, зокрема, у наказі №408/ОС від 15.05.2024 року ОСОБА_1 звільнено з роботи, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію з 30.08.2024 року та зазначено про виплату заявленої в позові одноразової, додаткової матеріальної допомоги та матеріальної допомоги на оздоровлення після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». Зазначає, що відповідно до п.1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану, дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Починаючи з 24.02.2022 року російська федерація здійснює обстріли всієї території України, здійснюючи руйнування та знищуючи об`єкти інфраструктури, у тому числі АТ «Укрзалізниця». Працівники АТ «Укрзалізниця» в найкоротші терміни здійснюють відновлення та ремонт об`єктів інфраструктури та техніки, витрачаючи матеріали та кошти. З перших днів повномасштабного вторгнення працівники АТ «Укрзалізниця» здійснюють перевезення гуманітарних вантажів, військової техніки та озброєння, забезпечуючи вагомий внесок у спільну перемогу над ворогом. Оскільки на даний час відсутнє повітряне сполучення, автомобільні перевезення є обмеженими, залізниця стала головним, а в деяких регіонах чи не єдиним перевізником. Відновлення інфраструктури, гуманітарні перевезення потребували значних коштів і здійснювались АТ «Укрзалізниця» на безоплатній основі. Тому правлінням АТ «Укрзалізниця» на засіданні 14 березня 2022 року прийнято рішення, яке відображено в протоколі № Ц-54/31, яким призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на період дії воєнного стану в Україні, за винятком матеріальної допомоги на лікування та поховання. З листопада 2022 року виплата матеріальної допомоги, заявленої у позові здійснюється в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, згідно з графіком погашення. Вказала на пропуск позивачем строку звернення до суду (а.с. 71-78, 93-94). Крім того, вважає, що позивач звернувся до суду зі спливом тримісячного строку звернення до суду, визначеного ст. 233 КЗпП України (100-102).

Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.05.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 10.06.2025 року (а.с. 59).

Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.06.2025 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 07.08.2025 року (а.с. 67).

Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07.08.2025 року у зв`язку з заявою позивача судове засідання відкладено на 19.08.2025 року (а.с. 88).

Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.08.2025 року у зв`язку з клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 02.09.2025 року (а.с. 104 - 108).

Суд вислухавши сторони, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Наказом № 408/ос від 15 серпня 2024 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 30 серпня 2024 року звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП. Крім того, вказаним наказом постановлено виплатити їй після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», одноразової матеріальної допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (стаж роботи у галузі складає 18 років 6 місяців 23 дні), передбаченої змінами та доповненнями до колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгованого на 2006-2024 р.р., п.8.23. Виплатити шість прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2022 рік, за 2023 рік, передбачені п. 3.10 змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгованого на 2006-2024 р.р., після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» (а.с. 17).

Як вбачається з витягу із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (а.с. 79).

Згідно витягу із протоколу №Ц-54/90 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 24 жовтня 2022 року, згідно з пп.13.1, пп.13.2 п.13 вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті; нарахування та виплату матеріальної допомоги проводити в хронологічному порядку, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення (а.с. 80).

Згідно витягу із протоколу №Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року зупинена дія окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення, поновлено з 01.07.2024 року виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у єдиному розмірі, передбаченому Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками 30% від місячної тарифної ставки (посадового окладу) (а.с.81-82).

Відповідно довідок виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» регіональної філії «Піденно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» середньомісячна заробітна плата за червень-липень 2024 року становить 23841,52 грн., а середньденна заробітна плата (з розрахунку червень-липень 2024 року) складає 529,81 (а.с. 18).

Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.2 ст. 233 КЗпП).

Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, а саме згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, грошової допомоги з нагоди ювілею (а.с. 79).

Закон України від 15 березня 2022 року № 2136-IX Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи.

Крім того, постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 про залишення в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054).

Суд дійшов висновку, що позивач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні, одноразову та додаткову матеріальні допомоги, матеріальну допомогу на оздоровлення та винагороду з нагоди ювілею, про що частково зазначено в наказі відповідача від 15.08.2024 року (а.с. 17).

З врахуванням вимог ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом відповідачем не пропущено, оскільки в абзаці другом статті 233 КЗпП України встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні ( стаття 116 ). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Додатком № 5 до позовної заяви ОСОБА_1 було долучено копію повідомлення про нараховані та виплачені суми, в кінці вказаного доказу відсутня відмітка про отримання даного документа позивачем, що свідчить про не отримання його позивачкою, а копію даного документу вдалось отримати через адвокатський запит лише 05.05.2025 року (а.с.16,19-20,21), а з позовом до суду вона звернулася 21.05.2025 року. Доказів на спростування вказаного, відповідачем не надано.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 60431,30 грн.; додаткову матеріальну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 12086,26 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2024 роки в сумі 49158 грн.; грошову винагороду з нагоди ювілею (60) років в сумі 6845 грн. Тобто загальний розмір не виплаченої позивачу при звільненні заробітної плати становить 128520,86 грн .

Суд також дійшов висновку про стягнення заявленого розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 181 нень в розмірі 95895,61 грн., що не перевищує загального розміру невиплаченої при звільненні заробітної плати, яка становить 128520,86 грн., тобто є пропорційним.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

З відповідача на користь держави пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог слід стягнути 2244,15 грн. судового збору.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст. 4, 13, 76-81, 89, 141 , 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 : одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 60431,30 грн.; додаткову матеріальну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 12086,26 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2024 роки в сумі 49158 грн.; грошову винагороду з нагоди ювілею (60) років в сумі 6845 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 95895,61 грн., а всього 224416,17 грн. (двісті двадцять чотири тисячі чотириста шістнадцять грн. 17 коп.).

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 2244,15 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03150, , юридична адреса: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ).

Повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року.

Суддя Галян С. В.