Провадження № 22-ц/802/956/25 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів - Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідачів ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання недійсними договорів дарування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно та припинення права власності за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в листопаді 2024 року в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська М.В., про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання недійсними договорів дарування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності. Позов мотивує тим, що з відповідачем ОСОБА_3 знайома з 1985 року, вони працювали разом. Після створення ОСОБА_3 приватного підприємство «Ян-Ті-С», вона стала працювати на вказаному підприємстві бухгалтером. З 2010 року вони почали жити як чоловіка і дружина. Як бухгалтер підприємства, була проінформована про всі аспекти діяльності підприємства, обсяг виконаних замовлень, розрахунків, надходження коштів. З моменту їхнього спільного проживання всі отримані кошти від діяльності підприємства та інші доходи були спільними. За спільно зароблені кошти в період з 2010 по 2013 рік будували приватний будинок по АДРЕСА_1 , який у 2015 році продали, а виручені кошти вклали в розвиток підприємства. З березня 2013 року вона і ОСОБА_3 почали проживати в одній квартирі як чоловік і дружина за адресою: АДРЕСА_2 . Офіційний шлюб уклали 15.05.2024 року. За час проживання однією сім`єю набули у власність декілька об`єктів нерухомого майна, легкові автомобілі та інші речі, а саме: індивідуальний гараж з побутовими приміщеннями загальною площею 816,9 кв.м, які в подальшому реконструйовані під квартири; земельну ділянку площею 0,0371 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, які розташовані в с. Великий Омеляник; автомобіль «Toyota Hilux», автомобіль «Nissan X-Trail».

В березні 2024 року їй стало відомо, що в кінці 2023 року відповідач ОСОБА_3 не інформуючи її, не погодивши із нею, подарував своєму сину відповідачу ОСОБА_5 індивідуальний гараж з побутовими приміщеннями, квартиру АДРЕСА_3 , земельну ділянку, площею 0,0371 га у с. Великий Омеляник. Договори укладені 01 грудня 2023 року. ОСОБА_3 24.01.2024 року видав генеральні довіреності на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на право володіння та розпорядження автомобілями без погодження із нею. 29.02.2024 року транспортні засоби були зареєстровані за ОСОБА_6 .

Вважає, що відносини, які склалися між нею та відповідачем ОСОБА_3 повністю відповідають критеріям, визначених як сім`я, оскільки вони на протязі більше 10 років, починаючи з 2013 року проживають разом як чоловік і дружина в одній квартирі, підтримують реальні та усталені шлюбні відносини. Їх поєднує довготривала спільна праця, як керівника і бухгалтера. Вони ведуть спільне господарство та мають спільний сімейний бюджет, купують необхідні предмети, речі, продукти харчування, одяг, взуття тощо за взаємною згодою та спільно зароблені кошти. Вони разом відпочивають та проводять вільний час, у них співпадають інтереси, вподобання та погляди. Як співвласник майна, вона не надавала письмову згоду на укладення правочинів і вони повинні бути визнані недійсними.

Просила визнати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_3 з 01 березня 2013 року до 15 травня 2024 року включно; визнати об`єктами спільної сумісної власності, за час проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 індивідуальний гараж з побутовими приміщеннями загальною площею 484,2 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; квартиру АДРЕСА_6 ; - земельну ділянку площею 0,0371 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, кадастровий номер :03:001:5579; - автомобіль «Toyota Hilux», р.н. НОМЕР_1 та автомобіль «Nissan X-Trail», р.н. НОМЕР_2 ; - визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення від 01.12.2023, укладений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. та зареєстрований в реєстрі №2466; - скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В. про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 01.12.2023, індексний номер 70498656, на підставі якого було зареєстровано право власності на індивідуальний гараж з побутовими приміщеннями загальною площею 484,2 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 в за ОСОБА_5 ; - визнати недійсним договір дарування квартири від 01.12.2023, укладеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. та зареєстрований в реєстрі №2465; - скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В. про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 01.12.2023, індексний номер 70498656, на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_4 в за ОСОБА_5 ; - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 01.12.2023, укладеним ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. та зареєстрований в реєстрі №2467; - скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В. про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 01.12.2023, індексний номер 7049887, на підставі якого було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0371 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, кадастровий номер :03:001:5579; - визнати недійсними договори купівлі-продажу №735-02/2024 та 737-02/2024 від 29.02.2024, укладених між ТзОВ «ВІАСОЛІС» та ОСОБА_6 ; - скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на автомобілі «Toyota Hilux», р.н. НОМЕР_1 та «Nissan X-Trail», р.н. НОМЕР_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що у ході судового слухання встановлені всі ознаки усталених відносин притаманних подружжю між нею та відповідачем ОСОБА_3 , які підтверджуються в тому числі і показами відповідача ОСОБА_3 , який підтвердив і визнав всі обставини тривалого спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Суд не взяв до уваги, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 офіційно працювали та мали постійні доходи у формі заробітної плати та доходів від підприємницької діяльності, що спростовує твердження про ненадання доказів про спільно зароблені кошти для будівництва об`єктів нерухомого майна.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Волощук О.Ф. підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній викладених. Відповідач ОСОБА_3 визнав апеляційну скаргу. Представник відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 адвокат Велимчаниця І.І. апеляційну скаргу не визнав.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що згідно декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками, ОСОБА_3 завершив нове будівництво індивідуального гаража з побутовими приміщеннями в АДРЕСА_4 . Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №192577023 від 11.12.2019 власником індивідуального гаража з побутовими приміщеннями, літ (А-2) загальною площею 484,2 кв.м., що розташований в АДРЕСА_4 є ОСОБА_3 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно №403098922 від 11.11.2024 слідує, що у власності ОСОБА_3 перебувало нерухоме майно: квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 загальною площею 78.9 кв.м. (речове право припинено); квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 загальною площею 109 кв.м. (речове право припинено); земельна ділянка площею 0,5895 га, кадастровий номер :03:001:5900, яка утворилась в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:5871 площею 1.179 га; квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 загальною площею 187,5 кв.м.; квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 145,2 кв.м.; індивідуальний гараж з побутовими приміщеннями, літ (А-2) загальною площею 484,2 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_4 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:5579 площею 0,0371 га (речове право припинено); житловий будинок, загальною площею 349,3 кв.м, що розташований в АДРЕСА_1 (речове право припинено).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.11.2024 року вбачається, що власником - індивідуального гаража з побутовими приміщеннями, літ (А-2) загальною площею 484,2 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_4 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:5579 площею 0,0371 га є ОСОБА_5 . Вказані об`єкти нерухомості та квартиру АДРЕСА_8 , ОСОБА_5 набув у власність відповідно до договорів дарування від 01.12.2023, укладених від імені ОСОБА_3

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 15.05.2024.

За ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що при вирішенні майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без шлюбу, в період, протягом якого було придбане спірне майно.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог про встановлення факту спільного проживання позивачки з відповідачем ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позивачкою не наведено в позовній заяві і не надано суду жодних доказів спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Так, не встановлено ведення спільного господарства, спільного бюджету, набуття майна за спільні кошти, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Позивач і відповідач ОСОБА_3 завжди були зареєстровані за різними адресами. Констатація факту сумісного проживання, участь у родинних спілкуваннях, спільний відпочинок не дає підстав для висновку про проживання однією сім`єю. Відсутні докази, що спірне нерухоме майно і транспортні засоби набуті в результаті спільної праці ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і є об`єктом спільної сумісної власності.

Колегія суддів зауважує про суперечливу поведінку відповідача ОСОБА_3 . Свідчення в суді суперечать його попереднім заявам, зафіксованим в письмовому вигляді у документах.

При відчуженні спірного майна відповідач ОСОБА_3 у договорах дарування своєму синові відповідачу ОСОБА_5 ствердив наступне. Нежитлове приміщення (гараж) належить йому ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності. Так у п. 10 договору дарування нежитлового приміщення «Дарувальник доводить до відому Обдарованого та всіх зацікавлених у цьому осіб, що нежитлове приміщення є його особистою приватною власністю, що підтверджується його заявою». У п.11 договору дарування квартири «Дарувальник доводить до відому ОСОБА_8 та всіх зацікавлених у цьому осіб, що квартира є його приватною», У п.3 договору дарування земельної ділянки зазначено, що земельна ділянка належить ОСОБА_3 . Договори дарування від 01 грудня 2023 року підписані відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , посвідчені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В.

Судом першої інстанції правильно не прийнято визнання позову відповідачем ОСОБА_3 , оскільки це визнання порушує права і інтереси інших осіб, відповідачів по справі.

Видача довіреностей ОСОБА_3 на право вчинення юридичних дій щодо транспортних засобів не є правочином про їх відчуження.

У копіях листів ОСОБА_3 адресованих ОСОБА_5 , доданих до справи і завірених представником позивача, ніде не зазначено, що спірне майно належить і позивачці ОСОБА_1 , і не міститься інформації про спільне проживання з ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дослідив подані письмові докази, показання свідків у їх сукупності і дав їм правильну оцінку.

Колегія суддів вважає майно, яке набуте відповідачем ОСОБА_3 до укладення шлюбу, таким, що належить йому на праві приватної власності і він мав право ним розпоряджатися.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ; відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників про джерела та суми нарахованих доходу, податку, військового збору; податкові декларації, копії фіскальних чеків і ін. Проте, ці докази не подавалися до суду першої інстанції, клопотання до суду апеляційної інстанції про приєднання їх до матеріалів справи не заявлялося і тому не оцінюється судом апеляційної інстанції. В суді апеляційної інстанції позивач пояснювала про наявність фотографій, які свідчать про спільне проживання її з ОСОБА_3 , як подружжя, проте таких доказів ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не подала і відповідних клопотань не заявляла.

Судом першої інстанції правильно застосовано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду 17 січня 2024 року (справа № 759/14906/18) про те, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 01 березня 2013 року до 15 травня 2024 року, визнання за позивачем об`єктами права спільної сумісної власності, і відповідно правильно відмовив у визнанні недійсними договорів дарування, договорів купівлі-продажу, укладених відповідачами, та скасування державної реєстрації прав власності.

Рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді