Справа № 738/355/25
№ провадження 2/738/200/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Савченка О.А.,

з участю

секретарів: Шугалій А. С., Лях Н.М.,

представника позивача за первісним позовом, відповідача з зустрічним позовом: ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом, позивача з зустрічним позовом: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції та заперечень сторін.

14 лютого 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про розділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що він з 27.10.2020 по 20.09.2024 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . В період шлюбу за спільні кошти було набуто спірне майно. Так сторонами було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,5 м2, житловою площею 39,4 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вартістю 370 000 гривень; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0607 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0943, вартістю 7 400 гривень; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2369, кадастровий номер :03:000:0931, вартістю 50 109 гривень 21 копійка. Також в інтересах сім`ї ним 28.12.2023 було взято в борг грошові кошти в сумі 4 000 доларів США. Просить вказане майно та боргові зобов`язання визнати спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ наступним чином. ОСОБА_4 передати у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2369, кадастровий номер :03:000:0931, вартістю 50 109 гривень 21 копійка. Передати у власність ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,5 м2, житловою площею 39,4 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вартістю 370 000 гривень; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0607 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0943, вартістю 7 400 гривень. Покласти обов`язок по поверненню боргу в сумі 166 680 гривень на ОСОБА_3 . Провести розподіл судових витрат (арк. с. 1-5).

Від представника відповідача за первісним позовом, позивача з зустрічним позовом ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому представник позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві (арк. с. 49-59).

17 березня 2025 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Зустрічний позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбних відносин придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,5 м2, житловою площею 39,4 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вартістю 370 000 гривень; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0607 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0943, вартістю 7 400 гривень; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2369, кадастровий номер :03:000:0931, вартістю 50 109 гривень 21 копійка, причіп, орієнтовною вартістю 20 000-25 000 гривень. Просить дане майно визнати спільним сумісним майном подружжя та провести його поділ. Так, за ОСОБА_4 визнати право власності на житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,5 м2, житловою площею 39,4 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вартістю 370 000 гривень; земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0607 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0943, вартістю 7 400 гривень. Визнати за ОСОБА_3 право власності на житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,5 м2, житловою площею 39,4 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вартістю 370 000 гривень; земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0607 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0943, вартістю 7 400 гривень, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2369 га, кадастровий номер :03:000:0931, вартістю 50 109 гривень 21 копійка, причіп, орієнтовною вартістю 20 000-25 000 гривень. Провести розподіл судових витрат (арк. с. 98-103).

Від представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому представник позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову з підстав наведених у відзиві (арк. с. 49-59).

Ухвалою суду від 04 квітня 2025 року було прийнято зустрічний позов та його об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

2. Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача з зустрічним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги первісної позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити. Також просив відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом, позивача з зустрічним позовом ОСОБА_2 вимоги зустрічної позовної заяви підтримала з підстав наведених в самій позовній заяві, також просила відмовити у задоволенні первісного позову за недоведеністю.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин.

Суд встановив, що з 27 жовтня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2024 року розірваний (арк. с. 23-25, 156-158).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. с. 109).

Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 07 серпня 2023 року та Витягу з Державного реєстру речових прав 341898436 від 08.08.2023 07 серпня 2023 року ОСОБА_4 набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,5 м2, житловою площею 39,4 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0607 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0943 (арк. с. 10-15).

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 листопада 2023 року ти Витягу з Державного реєстру речових прав 354756608 від 16.11.2023 16 листопада 2023 року ОСОБА_3 набув права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2369, кадастровий номер :03:000:0931 (арк. с. 17-21).

З розписки від 28.12.2023 вбачається, що ОСОБА_3 отримав в борг від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 4 000 доларів США (арк. с. 22).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 є її рідною сестрою. Остання перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 . Спочатку вони проживали в батьків ОСОБА_3 . Згодом придбали будинок в якому почали робити ремонт. Кошти на придбання будинку вони не позичали. Вони в них були. Ремонт робив ОСОБА_3 , шпалери клеїла її мати. Вона допомагали сестрі купувати побутову техніку та інші речі в будинок.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_4 є рідною сестрою його дружини ОСОБА_7 . З ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 часто спілкувалися. Телефонував стосовно відкриття власної справи. Також для цього він позичав 4 000 доларів США.

Свідок ОСОБА_9 дала показання, що вона є кумою сторін по справі. Їй відомо що ОСОБА_3 позичав у її чоловіка ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США. Кошти позичав для розвитку власного бізнесу. Спочатку розписки не було, ніхто не писав. Розписку було написано пізніше.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона проживає поблизу спірного будинку по АДРЕСА_1 . Вона бачила, що ОСОБА_3 робив там ремонт власними руками, а також запрошував інших осіб для цього. ОСОБА_4 біля будинку бачила лише два рази.

Свідок ОСОБА_11 дала показання, в яких зазначила, що вона є сусідкою та хрещеною ОСОБА_3 . Їй відомо, що він купив будинок на АДРЕСА_2 (на даний час Європейський). Говорив їй, що на придбання будинку позичав кошти.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він з ОСОБА_3 давно товаришує. Він був присутній, як останній позичав кошти в ОСОБА_6 . Позичав 5 000 доларів США. При цьому писав розписку, яку і він ( ОСОБА_12 також підписував. Кошти позичав на купівлю будинку.

4. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу).

За частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17, від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19.

Отже, для подружжя передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Той з подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних, достовірних та допустимих доказів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами першою та другою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11(надалі - Постанова).

Зі змісту пунктів 23, 24 указаної постанови вбачається, що вирішуючи спори іж подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

При цьому суд зазначає, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, що дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Лише у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає поділу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (частина сьома статті 57 СК України).

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до частини 4 статті 65 СК України договір укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 у справі № 361/7130/15-ц вказав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди з`ясовують справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документу. Апеляційний суд не звернув уваги на те, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що отримані за спірним договором позики кошти було використано в інтересах сім`ї, а саме на будівництво житлового будинку. За таких обставин суди повинні досліджувати чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясувати, чи надавав інший з подружжя в письмовій формі згоду на укладення договору.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, викладених норм матеріального права, що регулюють спірні відносини, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.

На виконання вимог ст. 12 ЦПК України, всупереч процесуального обов`язку, стороною первісного позивача в розпорядження суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що грошові кошти в сумі 4 000 доларів США (боргова розписка від 28.12.2023) ОСОБА_3 бралися в борг в інтересах сім`ї.

Також стороною зустрічного позивача суду не надано допустимих та належних доказів про придбання ОСОБА_3 причепа (орієнтовною власністю 20 000 25 000 гривень.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку відмовити сторонам у задоволенні їхніх позовних вимог в цих частинах.

Щодо інших позовних вимог, Суд вважає за необхідне застосувати норми статті 63 Сімейного кодексу України щодо рівності часток подружжя в спільній сумісній власності.

За частиною другою статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,5 м2, житловою площею 39,4 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0607 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0943; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2369 га, кадастровий номер :03:000:0931 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визнати з ОСОБА_3 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,5 м2, житловою площею 39,4 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0607 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0943; частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2369 га, кадастровий номер :03:000:0931.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,5 м2, житловою площею 39,4 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0607 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0943; частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2369 га, кадастровий номер :03:000:0931.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позивних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Первісний позивач, відповідач зв зустрічним позовом: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 .

Первісний відповідач, позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 .

Головуючий: О.А. Савченко