Провадження № 2/679/682/2025
Справа № 679/923/25
У Х В А Л А

16 вересня 2025 року м.Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Гавриленко О.М., розглядаючи в порядку письмового провадження заяву представника позивача - адвоката Омельчука Сергія Леонідовича про відвід судді Нетішинського міського суду Хмельницької області Гавриленко О.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_2 про стягнення в порядку поділу майна подружжя компенсації суми, що вносилась на виконання кредитного зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Нетішинського міського суду Хмельницької області перебуває вказана цивільна справа.

16.09.2025 представником позивача - адвокатом Омельчуком С.Л. через канцелярію суду було подано письмову заяву про відвід судді, в обґрунтування якого він зазначає, що ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.09.2025 залучено у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України. В мотивувальній частині даної ухвали суддею зазначено: «Оскільки предметом спору в даній справі є кошти, які були надані для позивача на підставі рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , а як убачається з матеріалів справи позивач попередньо оскаржував рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 про відмову у видачі йому таких коштів, тому рішення у даній справі може вплинути на право військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, так як остання може мати матеріально-правову заінтересованість у її результаті». На думку представника позивача такий висновок суду є надуманим, оскільки не підтвердженим наявними доказами у справі, що свідчить про небезсторонність судді Гавриленко О.М. З огляду на це представник позивача, на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, просив відвести головуючу суддю Гавриленко О.М. від розгляду цієї справи.

Приписами частини сьомої статті 40 ЦПК України визначено, що відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та ознайомившись з обґрунтуванням, викладеним у заяві про відвід судді, дійшов наступних висновків.

За правилами частин 2, 3, 5 статті 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала. У такому разі положення частин третьої та четвертої цієї статті не застосовуються.

При наданні оцінки обґрунтованості заяви про відвід судді, встановлено наступне.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтями 36, 37 ЦПК України.

Зокрема, за змістом частини 1 статті 36 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді цивільної справи і підлягає відводу (самовідводу) якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Частинами 2 - 4 даної статті визначено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Представник позивача заявляючи судді відвід керувався нормою п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, під яку б на його думку підпадали обставини, викладені ним в заяві, в силу якої суддя не може брати участі в розгляді цивільної справи і відводиться за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суд зазначає, що з врахуванням припису пункту 5 частини 1 статті 36 ЦПК України особа, яка звертається із заявою про відвід повинна вмотивувати наявність обставин, які об`єктивно свідчать про ймовірну упередженість або необ`єктивність судді або навести підстави для сумніву в неупередженості або об`єктивності судді при розгляді справи, у якій заявлено відвід.

Приписами частини 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 7 наведеного Закону передбачено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону, з дотриманням засад і правил судочинства (частина 7 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Неупереджений розгляд справи є основним обов`язком судді. Таке положення закріплене в статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням ХІ (черговим) з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року.

Відповідно до приписів пунктів 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню на підставі частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» зазначив, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

В пункті 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Білуха проти України» вказано, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. При вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (п. 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його упередженості» є оціночним тлумаченням, його використання залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує.

З системного аналізу положень закону вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Водночас для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Частина 3 статті 39 ЦПК України встановлює, що відвід має бути вмотивованим.

Підстави відводу - це юридичні факти матеріально-правового або процесуально-правового характеру, при встановленні яких за допомогою доказів для забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення із розгляду цивільної справи усувається суддя.

Не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді повинно обґрунтовуватись посиланням на обставини, про які йдеться в статті 36 ЦПК України, із зазначенням та поданням доказів, які їх підтверджують.

Для відведення судді з підстав упередженості або необ`єктивності необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість або необ`єктивність судді, підтвердити їх доказами.

Представник позивача, викладаючи обставини, з якими пов`язує необхідність усунення судді від участі у судовому провадженні, вказав на той факт, що суддя в ухвалі від 11.09.2025 зазначила: «Оскільки предметом спору в даній справі є кошти, які були надані для позивача на підставі рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , а як убачається з матеріалів справи позивач попередньо оскаржував рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 про відмову у видачі йому таких коштів, тому рішення у даній справі може вплинути на право військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, так як остання може мати матеріально-правову заінтересованість у її результаті». Водночас необхідно зазначити що до такого висновку суддя дійшла вивчивши клопотання представника відповідача про залучення третьої особи та ознайомившись з матеріалами справи, з`ясувавши, що позивач мав спір з військовою частино НОМЕР_1 з приводу визнання недійсним рішення житлово-побутової комісії та зобов`язання поновити на квартирному обліку, який судом було вирішено на користь позивача, зокрема, поновлено його на квартирному обліку, що в подальшому стало підставою для виплати йому компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, а в даній справі виник спір щодо саме цих коштів. В даному випадку суд мав на увазі, що саме поновлення позивача на квартирний облік в судовому порядку, яке в подальшому стало підставою для виплати йому компенсації, тому зазначив таке формулювання мотивів ухвали при прийнятті рішення про задоволення клопотання сторони відповідача про залучення третьої особи. Про зазначений вище спір, який був у позивача з військовою частиною НОМЕР_1 щодо поновлення на квартирний облік зазначив представник відповідача у клопотанні про залучення третьої особи, посилаючись на справу №679/1715/18 (а.с.154).

Такі посилання представника позивача на упередженість судді Гавриленко О.М. через наведену в ухвалі мотивацію не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях та їх суб`єктивній оцінці.

Заява про відвід, а також матеріали справи не містять жодних фактів чи доказів, які свідчили б про вчинені суддею Гавриленко О.М. активні дії чи бездіяльність, які викликали б сумнів у її об`єктивності чи неупередженості.

Також суд враховує, що з предмета розгляду цієї справи не вбачається будь-який взаємозв`язок чи будь-яка залежність, які б прямо чи опосередковано вказували на необ`єктивність чи упередженість судді Гавриленко О.М.

Тож, наведені представником позивача обставини, якими він обґрунтував заяву про відвід судді, не вказують на наявність об`єктивного чи суб`єктивного критерію для висновків про упередженість судді, а тому відсутні підстави для висновку про наявність визначеного пунктом 5 частини1 статті 36 ЦПК України передумов для відводу судді Гавриленко О.М.

Заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких підстав відводу, що передбачені зазначеними вище нормами ЦПК України.

У пункті 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Craxi v. Italy» від 7 грудня 2000 року зазначено, що професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд.

Суддя повинен бути об`єктивним і неупередженим при виконанні своїх професійних обов`язків. Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише міркування про можливу упередженість судді, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Сам по собі факт, що представник позивача внаслідок суб`єктивних міркувань, які не підтверджені жодним доказом, сумнівається в неупередженості судді, не свідчить про упередженість та заінтересованість судді і, як наслідок, не тягне за собою усунення судді від розгляду цивільної справи.

Тож, наведені представником позивача обставини, якими він обґрунтував заяву про відвід судді, не знайшли свого підтвердження, а тому відсутні підстави для висновку про наявність визначених п. 5 ч. 1 с. 36 ЦПК України передумов для відводу судді Гавриленко О.М.

Оскільки у судді Гавриленко О.М. відсутнє упередження до сторін, задоволення заяви про відвід з підстав суб`єктивних міркувань представника позивача щодо неупередженості судді призведе до безпідставного фактичного самоусунення судді від здійснення правосуддя у зазначеній справі та затягування розгляду справи, що суперечить основоположним принципам судочинства.

Керуючись ст.ст. 12, 36, 37, 40, 41, 44 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заявленого представником позивача - адвокатом Омельчуком Сергієм Анатолійовичем відводу судді Нетішинського міського суду Хмельницької області у цивільній справі №679/923/25 за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_2 про стягнення в порядку поділу майна подружжя компенсації суми, що вносилась на виконання кредитного зобов`язання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та апеляційному оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.М.Гавриленко