ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/792/24 Номер провадження 22-ц/814/2651/25Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О. І.,

суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Дороженка Р.Г.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги Акціонерного товариства "Універсал Банк" та представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Устимчука Михайла Володимировича на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 24 березня 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 27.03.2020 в розмірі 119086,84 грн., що складається із залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 119086,84 грн. та 3028 грн. судового збору.

Зазначало, що банком було запущено новий проект - «monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю проекту є те, що обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень.

27 березня 2020 року між банком та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

Підписавши анкету-заяву, позичальник погодився, що остання, разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Банком було відкрито поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 , видана на ім`я відповідача .

Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним договором призвело до виникнення заборгованості, яка в добровільному порядку не була ним погашена, в зв`язку з чим банк звернувся до суду.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 24 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 27.03.2020 в розмірі 80000 грн. та 2034,14 грн. судового збору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд дійшов висновку про наявність між сторонами кредитних правовідносин, доведення факту користування позичальником кредитними коштами та неналежне виконання зобов`язань по своєчасному їх поверненню, у зв`язку з чим стягнув тіло кредиту в розмірі 80000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Вказує, що суд першої інстанції не дослідив механізм отримання банківських послуг в рамках проекту monobank, а також процедуру погодження споживачем Умов і правил обслуговування рахунків, оскільки підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», тарифами за карткою мonobank, таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, та отримав їх примірники в мобільному додатку. Відповідач завантажив мобільний додаток «monobank», пройшов ідентифікацію, висловив свою згоду з вказаними документами в електронному вигляді у мобільному додатку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису, Таким чином сторони погодили усі істотні умови договору, зокрема, і щодо порядку погашення заборгованості та розміру процентної ставки.

Оскільки відповідач проводив банківські операції та не повернув вчасно кредитні кошти, останні підлягають стягненню в судовому порядку в заявленому позивачем розмірі.

Також апеляційну скаргу подано представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Устимчиком М.В., який просить скасувати судове рішення та відмовити в задоволенні позову як безпідставного.

Вказує, що матеріали справи не місять узгодження між сторонами відсоткової ставки, а отже сплачені позичальником кошти мали йти на погашення тіла кредиту. Оскільки кошти направлялись банком на погашення відсотків, вони мають бути повернуті як безпідставно отримані.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до банку, де підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, відповідно до якої просив встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку, з пільговим періодом 62 дні, відсотковою ставкою 3,2% на місяць у разі виходу з пільгового періоду. Відповідно до п. 2 Анкети-заяви ця заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, Тарифами, складають договір про надання банківських послуг.

З довідки про розмір встановленого кредитного ліміту вбачається, що після підписання анкети-заяви ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в сумі 10000 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався та остаточно з 01.03.2021 був встановлений на рівні 80000 грн.

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих кредитних зобов`язань, банк станом на 11.07.2021 обрахував розмір заборгованості та визначив її в сумі 119086,84 грн., вказавши при цьому, що заборгованість складається з тіла кредиту.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд встановив неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань, в зв`язку з чим стягнув заборгованість в сумі 80000 грн., зазначивши при цьому, що вказана сума становить заборгованість по тілу кредиту, яка підлягає стягненню на користь банку, тоді як визначена останнім заборгованість в розмірі 119086,84 грн. не є доведеною з огляду на те, що вона перевищує отримане позичальником тіло кредиту 80000 грн., оскільки заборгованість по тілу кредиту не може перевищувати розмір фактично отриманих коштів (тіло кредиту).

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідачем не заперечується факт звернення до банку, отримання кредитних коштів та активне користування ними, а саме їх неодноразове використання при купівлі товарів частинами шляхом оформлення кредитів «транзакція в розстрочку».

Заперечуючи проти нарахованого банком розміру заборгованості, сторона відповідача зазначала, що при укладенні кредитного договору сторони не узгоджували розмір відсотків, тому сплачені позичальником кошти на погашення кредиту мали зараховуватися банком на погашення тіла кредиту, а не відсотків.

Відхиляючи вказані доводи колегія суддів звертає увагу, що в підписаній анкеті-заяві банк та ОСОБА_1 узгодили відсоткову ставку, яка становить 3,2% на місяць після закінчення з пільгового періоду, який за домовленістю сторін становив 62 дні. Тобто в разі не повернення в зазначений пільговий період отриманих коштів, банк починає нараховувати на залишок таких коштів відсотки, розмір яких складає 3.2 % на місяць.

За вказаних обставин не заслуговує на увагу твердженням позичальника про те, що він не мав сплачувати відсотки, які, на його думку, не були передбачені умовами договору.

Вказана позиція відповідача повністю суперечить самій правовій природі кредиту та положенням ст. 1048 ЦК України та ст. 1054 ЦК України.

Будь-яких підстав вважати, що укладений договір був безпроцентний по справі не має.

Крім того, позивачем доведено, що позичальником як споживачем було отримано інформацію про Умов і правил обслуговування рахунків, діючими в банку тарифами за карткою мonobank, таблицею обчислення вартості кредиту, в якому відображено порядок та умовами нарахування процентів та зазначено пільговий період, з чим позичальник погодився та використовував кредитні кошти для придбання товарів, а відтак мав перед банком обов`язок своєчасно та в повній мірі повернути кошти, сплативши після закінчення пільгового періоду проценти згідно до процентної ставки.

Наведені обставини спростовують заперечення відповідача щодо неправомірності нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами.

Що стосується стягнення судом заборгованості в розмірі тіла кредиту 80000 грн., колегія суддів звертає увагу на наступне.

Обґрунтовуючи необхідність стягнення суми боргу в розмірі 119086,84 грн., як заборгованість по тілу кредиту, банк у відзиві на апеляційну скаргу вказував, що остання виникла внаслідок використання кредитного ліміту 80000 грн. та суми овердрафту 39086,84 грн.

Виникнення заборгованості по овердрафту банк пояснював тим, що, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за договором до погашення неустойки. При цьому банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів укладання між сторонами ще одного кредитного договору, кошти з якого б зараховувалися на погашення кредитного договору від 27.03.2020, про що вірно зазначив місцевий суд.

Таким чином розмір заборгованості по тілу кредиту в сумі 119086,84 грн. містить скриті складові, про які банком не було зазначено.

Також колегія суддів звертає увагу, що заборгованість по тілу кредиту не може бути більшою за встановлений банком ліміт, який в даному випадку банком встановлений в останнє на рівні 80000 грн., а доказів щодо збільшення ліміту по кредиту до 119086,84 грн. банком надано не було.

Так, до тіла кредиту відносяться кошти, які позичальник безпосередньо отримав в банку чи іншій фінансовій установі. До тіла кредиту не відносяться відсотки, неустойки чи інші платежі, визначені Законом України «Про споживче кредитування» та погоджені сторонами при укладанні кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» не спростовують висновків місцевого суду в цій частині та фактично зводятьсядо пояснення механізму отримання банківських послуг, що в цілому не може розглядатись як доведення позивачем обставин, на які він спирається в обґрунтування своїх вимог.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Універсал Банк" та представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Устимчука Михайла Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 24 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2025 року.

Судді : О.І. Обідіна Г.Л. Карпушин В.П. Пікуль