Номер провадження: 22-ц/813/5446/25
Справа № 492/1045/19
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н.Д.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Кочурова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кочуров Андрій Олександрович, на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року, повний текст якого складено 27 березня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Гусєвої Н.Д., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , Арцизької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності,

встановив:

18.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Арцизької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, а саме:

- визнати недійсним та скасувати рішення Арцизької міської ради від 01.12.2015 року № 12-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 безкоштовно в приватну власність в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)» та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.12.2015 року, видане сектором державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Арцизького районного управління юстиції Одеської області, відповідно до яких відповідач є власником земельної ділянки, площею 0,0466 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташована по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що зазначеними рішенням та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно були порушені права та законні інтереси позивача, оскільки оскаржуваними рішенням та свідоцтвом відповідачу передано у власність земельну ділянку, на якій знаходиться весь житловий будинок, співвласником якого також є позивач. У зв`язку з цим, позивач позбавлений права на належне обслуговування своєї частини будинку, оскільки для такого обслуговування необхідно користуватись земельною ділянкою, що є приватною власністю відповідача. Акт узгодження меж земельної ділянки від 23.03.2015 року позивач підписував, однак не бачив схему ділянки, тому йому не було відомо про те, що відповідач здійснює приватизацію земельної ділянки під всім житловим будинком, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 19.03.2025 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення Арцизької міської ради від 01.12.2015 року № 12-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безкоштовно в приватну власність ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)».

В іншій частині позовних вимог було відмовлено (т.2, а.с.191, 195-208).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Кочурова А.О., ставить питання про скасування рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19.03.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.3, а.с.1-9).

Крім того, додатковим рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 01.04.2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. (т.2, а.с.216-218).

Додаткове рішення Арцизького районного суду Одеської області від 01.04.2025 року учасниками справи не оскаржується.

У задоволенні вимоги позову ОСОБА_1 про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно було відмовлено і в цій частині судове рішення також не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що на момент прийняття оскаржуваного рішення Арцизької міської ради співвласниками будинку АДРЕСА_1 були позивач та відповідач, яким відповідно належало по 1/2 частині зазначеного житлового будинку. Поділ будинку в натурі між ними не проводився, а у власність відповідача ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0,0446 га без врахування розміру часток співвласників будинку та/або виділу часток в натурі.

Таким чином, враховуючи, що вищезазначений житловий будинок належить позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності з виділенням часток кожного з співвласників, однак без виділення в натурі між співвласниками на момент передачі земельної ділянки у власність відповідача ОСОБА_1 не був поділений, земельна ділянка могла бути передана виключно у спільну часткову власність співвласників житлового будинку, а не кожному із співвласників житлового будинку окремо.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів, позивач у справі ОСОБА_1 є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 19 червня 2006 року, інформаційною довідкою № 94119953 від 09 серпня 2017 року (т. 1, а.с.5-6, 7, 8-9).

Рішенням Арцизької міської ради № 1866-V від 15 жовтня 2010 року, на підставі заяви позивача ОСОБА_1 (т. 2 а. с. 14) було затверджено проект землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 (частина будинку), надано безкоштовно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0299 га, видано державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку (т. 2, а. с. 13).

Також, рішеннями Арцизької міської ради від 18 грудня 2012 року № 1017-VI, на підставі заяви позивача ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т. 2, а.с. 6, 7). На виконання зазначеного рішення встановлені та закріплені на місцевості межі земельної ділянки площею 0,0299 га, переданої у приватну власність позивачу у справі ОСОБА_1 , що підтверджується актом прийомки-передачі знаків на зберігання (т. 2 а. с. 8-9, 19).

Крім того, з інформаційної довідки № 94119953 від 09 серпня 2017 року вбачається, що позивач у справі ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0288 га, кадастровий номер :03:002:0761, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 8-9).

Власником іншої частини будинку є відповідач у справі ОСОБА_1 , якому також належить1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , яку він успадкував після смерті ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 8-9; т. 2 а. с. 38-50, 51-53).

Крім того, на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 рішенням Арцизької міської ради № 1907-VI від 09 грудня 2014 року було надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо надання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0446 по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (т. 2, а. с. 35,Ж 36).

Також, на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 рішенням Арцизької міської ради від 01 грудня 2015 року № 12-VII було затверджено проект землеустрою (т. 1, а.с. 18, 19-24; т. 2, а.с. 21, 23-34) щодо відведення земельної ділянки безкоштовно в приватну власність ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), надано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0446 га, кадастровий номер :03:002:0765 (т. 1, а.с. 17; т. 2 а.с. 20).

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0446 га, кадастровий номер :03:002:0765, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 8-9).

Постановою Одеського апеляційного суду від 04 червня 2020 року між позивачем у справі ОСОБА_1 і відповідачем у справі ОСОБА_1 було здійснено поділ домоволодіння по АДРЕСА_1 в окремі об`єкти нерухомого майна, а саме виділено в натурі відповідачу у справі ОСОБА_1 в окремий об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 49/100 частин вказаного житлового будинку; та позивачу у справі ОСОБА_1 виділено в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_3 51/100 частин вказаного житлового будинку; припинено право спільної часткової власності позивача у справі ОСОБА_1 та відповідача у справі ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 156-164).

Крім того, судом встановлено, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0446 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 була надана безкоштовно у власність ОСОБА_4 , на підставі заяви останньої, що підтверджується рішенням Арцизької міської ради № 1016-VI від 18 грудня 2012 року (т. 2, а.с. 16, 17).

З акту № 4 від 13 лютого 2019 року вбачається, що на земельній ділянці :03:002:0761, площею 0,0299 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться у власності позивача у справі ОСОБА_1 , відсутні об`єкти житлової нерухомості, на земельній ділянці :03:002:0765, площею 0,0446 га, розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 10).

Згідно з висновком експерта судової земельно-технічної експертизи № 20-5320 від 14 грудня 2021 року житловий будинок літ. «А», що розташований по АДРЕСА_1 , який знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , повністю розташовано в межах земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , кадастровий номер :03:002:0765 (т. 1, а.с. 207-222).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції зазначив, що повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Відповідно до ч.ч. 6, 9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Уповноважена установа розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Частиною 1 ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини 4 статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання у його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність визнання недійсним рішення Арцизької міської ради від 01.12.2015 року № 12-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 безкоштовно в приватну власність в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)».

Що стосується застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то суд першої інстанції правильно виходив із того, що в даному випадку строк позовної давності не був пропущений.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідності до Закону України № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (далі Закон України № 540-ІХ) строк позовної давності з квітня 2017 року та на час спірних правовідносин не діяв.

Такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що 30.03.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України № 540-ІХ, згідно якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантин».

Тобто, Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності - на строк дії карантину, який, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, починається саме з 12.03.2020.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Станом на дату розгляду цієї справи, постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусомSARS СоV - 2.

Оскільки карантин в Україні діяв до 30.06.2023 року, то строк позовної давності на спірні правовідносини не розповсюджується.

Крім того, згідно із Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022 року) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кочуров Андрій Олександрович, залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.09.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева