Запорізький Апеляційний суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Полякова О.З.

за участі секретаря Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Соколовської Оксани Володимирівни на рішення Орджонікідзевського (нова назва - Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ПРИВАТНИЙ НОТАРІУС ЗАПОРІЗЬКОГО МІСЬКОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ МЕЛЬНИК О.Г., ПРИВАТНИЙ НОТАРІУС ЗАПОРІЗЬКОГО МІСЬКОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ ОСОБА_8. (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про визнання нікчемним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом(т.с.1 а.с.1-4), в якому просила: - визнати нікчемним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8. від 13.04.2021, зареєстрований в реєстрі за №441; - скасувати реєстрацію запису в спадковому реєстрі №68449783 від 11.10.2021, що проведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8.; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08.02.2023, яке видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г. у спадковій справі №73/2021; - скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень №66337780 від 08.02.2023, яка проведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г.; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування свого позову (після усунення недоліків позовної заяви) позивач зазначала що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 85 років помер батько позивача ОСОБА_4 . 13.04.2021 року ОСОБА_4 начебто склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8. та зареєстрований в реєстрі за №441. 14.11.2023 позивачу стало відомо про те, що на підставі заповіту, який складено 13.04.2021, відповідач ОСОБА_3 вступив у право спадкування після смерті ОСОБА_4 , отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із чим позивач втратила право на спадкування, як спадкоємиця першої черги. Позивач регулярно спілкувалась зі своїм батьком, надсилала грошові кошти на лікування та харчування, брала активну участь у його житті, незважаючи на те, що вона перебуває за кордоном - у державі Ізраїль. Всі кошти перераховувались, в тому числі, на ім`я ОСОБА_3 . На момент складання заповіту батько позивача мав тяжкі та невиліковні хвороби, майже не пересувався та втратив зір за рік до смерті, а відтак підписувати у нотаріуса заповіт не мав змоги виходячи зі свого фізичного здоров`я. Враховуючи те, що батько позивача не міг самостійно прочитати заповіт, а свідки не залучалися під час його складання та нотаріального посвідчення, такий заповіт є недійсним в момент його укладення. Таким чином, заповіт не міг бути складено та підписано батьком позивача через фізичні вади. Як зазначає позивач, нотаріусом під час посвідчення заповіту було порушено вимоги ст. 45 Закону України «Про нотаріат». У додатках до заповіту відсутні будь-які медичні документи, які би підтверджували хворобливий стан спадкодавця і неможливість особистого підписання заповіту, що ставить під сумнів сам факт присутності померлого при складанні заповіту і його посвідченні. Таким чином, заповіт було посвідчено нотаріусом без дотримання форми посвідчення заповітів для осіб з фізичними вадами, тому він, згідно ст. 215, ст. 216 ЦК України, є нікчемним, і як наслідок, визнанню недійсним підлягає свідоцтво про право на спадкування за заповітом від 08.02.2023.

В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Гашук К.В. (т.с.1 а.с.26). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.54) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.63-65) у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цій справі відмовлено.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.69) витребувано у Запорізького обласного державного нотаріального копію спадкової справи за №73/2021, заведену після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На виконання вищезазначеної ухвали Запорізький обласний державний архів надав суду першої інстанції копію спадкової справи №73/2021 (т.с.1 а.с.84-162).

Ухвалою суду першої інстанції від 12 березня 2024 року (т.с.1 а.с.236) позовну заяву ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8., про надання додаткового строку для прийняття спадщини (т.с.1 а.с.198-203) повернуто позивачу.Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути ОСОБА_6 сплачений 19.02.2024 у АТ «ТАСКОМБАНК», відповідно до квитанції №4603-0098-5951-0262, судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.238) заяву позивача про забезпечення позову у цій справі повернуто заявнику.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.2 а.с.18) клопотання адвоката Соколовської О.В. про виклик і допит свідка задоволено, викликано у судове засідання, під час судового розгляду справи, для допиту в якості свідка ОСОБА_7 .

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.2 а.с.90) клопотання позивача про витребування доказів у цій справі залишено без задоволення.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.2 а.с.130-131) у задоволенні клопотання сторони позивача про виклик і допит свідків відмовлено, у задоволенні клопотання сторони позивача про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.2 а.с.132) клопотання сторони позивача про залишення позову без розгляду залишено без задоволення.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.2 а.с.142) визнано необґрунтованим заявлений стороною позивача відвід судді Гашук К.В. у цій справі. Питання про відвід судді Гашук К.В. передано на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу. Ухвалою суду першої інстанції (т.с.2 а.с.147) у задоволенні заяви сторони позивача про відвід судді Гашук К.В. у цій справі відмовлено.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.2 а.с.168-169) у задоволенні клопотання сторони відповідача про зупинення провадження у цій справі відмовлено.

Ухвалою суду першої інстанції (т.с.2 а.с.193-194) у задоволенні клопотання сторони позивача про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у цій справі відмовлено.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року (т.с.2 а.с.199-203), з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 13 травня 2025 року (т.с. 2 а.с. 248), у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника Соколовської О.В. у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.207-216) просила рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В автоматизованому порядку 30.04.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (т.с.2 а.с.236). Ухвалою апеляційного суду від 30.04.2025 року (т.с.2 а.с.237) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 06.05.2025 року (т.с.2 а.с.240). Ухвалою апеляційного суду дану справу разом із апеляційною скаргою направлено до суду першої інстанції для усунення недоліків (т.с.2 а.с.241), 16.05.2025 року дану справу повернуто до апеляційного суду (т.с.3 а.с.1). В автоматизованому порядку 19.05.2025 року суддею Кухар С.В. у цій справі замінено суддю Онищенка Е.А. у зв`язку з тривалою відпусткою останнього (т.с.3 а.с.2-3). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 19.05.2025 року (т.с.3 а.с.8), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.3 а.с.9), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, відповідного штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, а також відпустки судді-доповідача у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно (довідка - т.с.3 а.с.66).

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (ст. 82 ч. 3 ЦПК України).

Сторона відповідача надала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивачау цій справі (т.с.3 а.с.34-48).

Треті особи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Відповідно до відповіді №1672947 від 15.08.2025 року щодо реєстрації особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків за результатами запиту про третю особу - ОСОБА_8 , результат запиту: особу ідентифіковано, але на момент надходження запиту РНОКПП закрито/серія (за наявності) та номер паспорту знято з обліку, у зв`язку з наявністю повідомлення від ВРАЦС про громадян, які померлі (т.с. 3 а.с. 78).

В автоматизованому порядку 18.08.2025 року суддею Поляковим О.З. у цій справі замінено суддю Трофимову Д.А. у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (т.с. 3 а.с. 79-80).

Ухвалою апеляційного суду від 18.08.2025 року (т.с. 3 а.с. 81) витребувано для долучення до матеріалів цієї справи у Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - копію актового запису чи - витягу з Державного реєстру актових записів про смерть ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), місце проживання: АДРЕСА_1 .

На виконання вказаної ухвали апеляційним судом отримано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян: № 5 від 22.08.2025 року про смерть ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.с. 3 а.с. 85-94).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі сторони додатково через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (т.с. 3 а.с. 22-25) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представників сторін - адвокатів: позивача ОСОБА_1 - Соколовської О.В. в режимі відеоконференції (т.с.2 а.с.217-219) та відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 в залі суду (т.с.3 а.с. 6-7, 49, 51), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності окрім представників сторін - адвокатів: позивача ОСОБА_1 - Соколовської О.В. в режимі відеоконференції (т.с.2 а.с.217-219) та відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 в залі суду (т.с.3 а.с. 6-7, 49, 51).

Апеляційним судом у даному судовому засіданні було доведено до відома учасників цієї справи те, що постановою Запорізького апеляційного суду від 02.04.2025 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Онищенко Е.А., судді Кухар С.В. та Трофимова Д.А. - витяг з програми Д 3 - т.с. 3 а.с. 96-106) в іншій справі ЄУН 335/2025/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини - за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 залишено без задоволення, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року, яким було задоволено позовні вимоги позивача, визначено ОСОБА_1 - спадкоємиці за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини - тривалість два місяці, починаючи з дати набрання судом рішення законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн., у цій справі залишено без змін.

Проте, відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін - адвокатів, які будь-яких клопотань перед апеляційним судом взагалі не мали, зокрема:

-позивача ОСОБА_1 - Соколовської О.В. в режимі відеоконференції, яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що позивач дійсно мешкає за кордоном, а вона - її представник - в іншому, ніж Запоріжжя, місті; але вона, як представник позивача, із свідком ОСОБА_7 , спілкувалась, просила останню прийти до суду першої інстанції у цій справі, проте, дійсно не змогла забезпечити явку останньої до суду першої інстанції у цій справі, враховуючи вік та стан здоров`я;

-відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 в залі суду, яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що ОСОБА_7 , яку сторона позивача хотіла допитати в якості свідка у цій справі, є колишньою співмешканкою спадкодавця - померлого батька позивача, на яку останній також, але ще раніше також складав заповіт, якій позивач чомусь нікчемним не визнавала, та якій перестав діяти у подальшому саме у зв`язку із складанням спадкодавцем нового вищезазначеного заповіту вже на ОСОБА_3 , якій приходиться померлому спадкодавцю ОСОБА_4 родичем, а саме: рідним братом його померлої дружини та, відповідно, рідним дядьком позивачки, та знаходився поряд із спадкодавцем, оскільки позивач, як дочка спадкодавця і спадкоємець за законом мешкала в Ізраїлі та не відвідувала батька понад 11 років; ОСОБА_4 за життя недієздатним не визнавався; інвалідностей не мав, алкогольними та наркотичними засобами не зловживав; хвороби, яка б не давала йому можливості самостійно прочитати та підписати заповіт - не мав (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача суду не надані у цій справі), помер у 2021 році у віці 85 років від хвороби серця; свою промову у суді апеляційної інстанції вона виклала письмово та просила долучити до матеріалів цієї справи (т.с. 3 а.с. 113-117);

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника Соколовської О.В. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 5, 12-13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України та виходив із недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав для визнання заповіту нікчемним, та, відповідно, застосування наслідків нікчемності правочину.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив з такого.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі зі зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до положень частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень ст. 45 Закону України «Про нотаріат», при посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею.

Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видано Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (копія т.с. 1 а.с. 88).

Згідно із довідкою про причину смерті, ОСОБА_4 помер внаслідок атеросклеротичної хвороби серця ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідоцтво на поховання померлого ОСОБА_4 було видане ОСОБА_3 (копія т.с. 1 а.с. 216).

Позивач у справі, як зазначено у позові ОСОБА_5 , проте, як було правильно встановлено судом першої інстанції вже в ході розгляду справи згідно наданих суду документів на особу із перекладом (ухвала суду першої інстанції від 13.05.2025 року (т.с. 2 а.с. 248), ОСОБА_10 , є донькою ОСОБА_4 (свідоцтво про народження, копія т.с. 1 а.с. 34).

За свого життя, 14 квітня 2021 року, ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого, він, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження: усе його майно, що буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом буде мати право, він заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8., зареєстровано в реєстрі за № 441 (копія т.с. 1 а.с. 107).

11.10.2021 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу №73/2021 (копія т.с. 1 а.с. 87).

Станом на час звернення позивача із даним позовом, нею не було подано заяву про прийняття спадщини за законом після смерті її батька - ОСОБА_4 . Таку заяву про прийняття спадщини після смерті батька позивач посвідчила у нотаріуса держави Ізраїль 16.01.2024 року, та вказана заява прийнята приватним нотаріусом Мельник О.Г. 08.02.2024 року (т.с. 1 а.с. 188-193).

На підставі заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_11 від 08.02.2023 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г. ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за №66 (копія т.с. 1 ас. 158). Відповідно до вказаного свідоцтва, право на спадщину складається з квартири АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцем на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Запорізькою товарною біржею «Торг - Інвест» 29.10.1997 року.

На підставі вказаного свідоцтва, 08.02.2023 року за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 41,2 кв. м, житловою площею 17,9 кв. м (копія т.с. 1 а.с. 159-).

Звертаючись до суду із позовом про визнання нікчемним заповіту, та відповідно застосування наслідків нікчемності правочину, позивач посилалась на те, що ОСОБА_4 за свого життя мав тяжкі, невиліковні хвороби, втратив зір за рік до посвідчення заповіту, внаслідок чого він не міг підписати заповіт самостійно. Батько позивача не міг самостійно прочитати заповіт, а свідки не залучалися під час його складання та нотаріального посвідчення. Крім того, нотаріусом було порушено вимоги ст. 45 Закону України «Про нотаріат», оскільки у додатках до заповіту відсутні будь-які медичні документи, які би підтверджували хворобливий стан спадкодавця і неможливість особистого підписання заповіту, що ставить під сумнів сам факт присутності померлого при складанні заповіту і його посвідчення.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як правильно було зазначено судом першої інстанції, позивачем та її представником в порядку та строки визначені ЦПК України не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження підстав заявлених позовних вимог.

Так, представником позивача разом із позовом не надано жодного доказу, з якого б можливо було встановити, що на момент посвідчення нотаріусом заповіту ОСОБА_4 , в силу своєї хвороби, не мав можливості його самостійно прочитати та підписати, з тих підстав що він втратив зір.

Також, судом першої інстанції було правильно встановлено, що з долученого до позовної заяви протоколу дослідження головного мозку ОСОБА_4 від 06.09.2021 року (копія т.с. 1 а.с. 7-8) встановлено, що за наслідками проведення КТ, зроблено висновки про ознаки поліфокальної ішемічної лейкоенцефалопатії; атрофічний процес головного мозку.

Згідно із наданою суду першої інстанції фотокопії довідки з Медичного Центру «Лавка Життя» (копія т.с. 1 а.с. 9-10), 21.08.2021 року ОСОБА_4 викликалась медична допомога, у зв`язку зі скаргами на слабкість та порушення координації. Було встановлено діагноз вестибуло - атактичний синдром, між тим, як встановили лікарі, свідомість була ясна, пацієнт контактний.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста невропатолога, станом на 10.09.2021 року (копія т.с. 1 а.с. 13) у ОСОБА_4 було встановлено дисциркуляторну енцефалопатію ІІІ ст., атактичний синдром 3 ст., дуже високий ризик RA. Сенильний остеопороз (клінічний).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку у цій справі, що всі вищевказані медичні документи жодним чином не підтверджують викладені у позовній заяві доводи позивача, оскільки, по-перше, не стосуються втрати зору померлим ОСОБА_4 на момент підписання заповіту та неможливість ним самостійно підписати заповіт у зв`язку з наявними у нього хворобами, по друге, вони видані та складені у період з 21.08.2021 року по 10.09.2021 року, в той час, як заповіт було посвідчено значно раніше, 13.04.2021 року.

Надані суду першої інстанції фотокопії результату клінічного аналізу кровІ станом на 26.08.2021 року (копія т.с. 1 а.с. 11-12) взагалі не містять будь-якого висновку.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку, що долучені до позовної заяви медичні документи щодо ОСОБА_4 не мають жодної інформації щодо предмета доказування у цій справі, тобто є неналежними доказами у цій справі, а інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивач та її представник суду першої інстанції у цій справі не надали.

З огляду на те, що стороною позивача не надано суду першої інстанції належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що померлий ОСОБА_4 на день складання та підписання заповіту мав тяжкі, невиліковні хвороби, був незрячою особою, або мав такий хворобливий стан внаслідок чого не міг особисто підписати заповіт, суд першої інстанції правильно вважав безпідставними доводи представника позивача про те, що нотаріусом при посвідченні заповіту було порушено вимоги ст. 45 Закону України «Про нотаріат» та ЦК України, оскільки ним не були залучені свідки і на заповіті відсутні відомості про те, що заповіт було прочитано вголос.

Будь-яких даних про неможливість особистого підписання 13 квітня 2021 року ОСОБА_4 заповіту суду першої інстанції стороною позивача у цій справі не було надано.

У своєму позові позивач також посилалась на те, що вона, проживаючи в іншій країні постійно підтримувала батька, надавала йому матеріальну допомогу, є такими що не доведені поза розумним сумнівом, оскільки до матеріалів справи стороною позивача надано лише 1 квитанцію про грошовий переказ від ОСОБА_12 на користь ОСОБА_4 на суму 100 доларів США, яка датована 12 лютим 2014 року (копія т.с. 1 а.с. 36).

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції правильно не було встановлено обставин, які би свідчили про наявність підстав для визнання заповіту нікчемним, та, відповідно, застосування наслідків нікчемності правочину, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника Соколовської О.В. є такими, що фактично дублюють доводи позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Дана справа була розглянута належним складом суду першої інстанції, оскільки заява сторони позивача про відвід головуючого судді Гашук К.В. у цій справі була розглянута іншим суддею суду першої інстанції з додержанням вимог ЦПК України і підстав для задоволення останньої не було встановлено. Також, апеляційним судом у цій справі не встановлено обґрунтованості відводу у цій справі головуючому судді суду першої інстанції Гашук К.В., хоча апелянтом - стороною позивача й обґрунтовано вищезазначену апеляційну скаргу у тому числі такою підставою.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи: заслуховував пояснення учасників цієї справи, досліджував докази сторін, витребував спадкову справу, викликав свідка ОСОБА_7 в порядку задоволення клопотання сторони позивача тощо.

Так, як вбачається із змісту самого рішення суду першої інстанції у цій справі: «… У ході судового розгляду справи судом тричі були здійсненні заходи щодо виклику в судове засідання свідка сторони позивача - ОСОБА_7 , шляхом направлення їй судових повісток за адресою проживання свідка, зазначеною представником позивача у заяві про виклик і допит свідка. Разом із тим, судові повістки, направлені свідкові за адресою її проживання повернулися до суду не врученими із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи вказані обставини, суд припинив подальший виклик свідка у судове засідання…» (т.с. 2 а.с. 201-201 зворот).

Сторона позивача у цій справі, враховуючи вік та стан здоров`я свідка ОСОБА_7 , не просила суд першої інстанції застосовувати до неї у цій справі, привід (ст. 147 ЦПК України). Належні, допустимі докази останнього у цій справі відсутні та стороною позивача, як апелянта, апеляційному суду не надані.

Крім того, будь-які покази свідка ОСОБА_7 щодо хвороби зору спадкодавця, якщо остання взагалі мала місце, не могли замінити у цій справі належні докази останнього, якими могли бути лише відповідні медичні документи.

Також, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у цій справі обґрунтовано відмовив стороні позивача у задоволенні:

- клопотання про витребування доказів (ухвала - т.с. 2 ас. 90) через недотримання останнім строків для його подачі та ненадання суду першої інстанції стороною позивача належних доказів неможливості самостійно надати ці докази (відповідні письмові відмови установ, в яких адвокат мала витребовувати ці докази тощо);

- клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у цій справі (т.с.2 а.с.193-194); оскільки, судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що у провадженні суду вже на завершальній стадії, на стадії судових дебатів, перебувала дана цивільна справа; клопотання про призначення експертизи подано в день судового засідання, на яке судом було призначено проведення судових дебатів; за змістом поданого клопотання, представник позивача просила призначити психіатричну експертизу з метою встановлення психічного стану померлого ОСОБА_4 , зокрема, чи міг він на час укладення заповіту усвідомлювати свої дії та керувати ними; проте, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що позивач позовні вимоги про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, у цій справі не заявляла; за змістом позовних вимог, позивач просила визнати нікчемним заповіт з тих підстав, що ОСОБА_4 мав тяжкі, невиліковні хвороби, внаслідок яких він не міг підписати заповіт самостійно; з огляду на підстави заявлених позовних вимог про визнання нікчемним заповіту, висновок судово-психіатричного експерта про те чи міг заповідач у день підписання заповіту усвідомлювати свої дії та керувати ними, не стосується підстав заявлених позовних вимог та виходить за межі предмета доказування у цій справі; у своєму клопотанні адвокат Соколовська О.В. просила на вирішення судово-психіатричної експертизи поставити, у тому числі, питання про те чи мав можливість на дату складання заповіту, 13 квітня 2021 року, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 85 років, самостійно пересуватися та підписувати будь-які документи самостійно та/або за допомогою сторонніх осіб; між тим, вирішення вказаних питань не відноситься до компетенції судово-психіатричних експертів; крім того, клопотання про призначення експертизи подано позивачем на стадії судових дебатів, що суперечить положенням ЦПК України, зокрема, Главі 3 цього Кодексу «Підготовче провадження»; у своїй заяві та у судовому засіданні адвокат Соколовська О.В. зазначала, що нею під час підготовки до судових дебатів вивчалась практика Верховного Суду з приводу вирішення аналогічних справ, і було встановлено необхідність обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи у цій справі. Разом із тим, адвокат, як професійний юрист, із вимогами чинного цивільного процесуального законодавства, нормами права, що регулюють спірні правовідносини, а також із практикою Верховного Суду у справах цієї категорії, мала б ознайомитися до звернення до суду з позовом, що б надало можливість суду повно, всебічно та об`єктивно розглянути вказану цивільну справу, у строки визначені Законом; доводи представника позивача у судовому засіданні про те, що суд в порушення вимог ЦПК України не виконав свого обов`язку призначити у цій справі судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану спадкодавця є абсурдними, оскільки, обов`язку суду призначити у справі експертизу з метою встановлення психічного стану особи, згідно ст. 105 ЦПК України, повинно передувати подання однією із сторін клопотання про призначення цієї експертизи; адвокат Соколовська О.В. до суду з відповідними клопотаннями ні під час підготовчого судового засідання, ні під час судового розгляду справи, не зверталась.

Само по собі рішення суду від 20.01.2025 року в іншій справі ЄУН 335/2025/24 (витяг т.с. 3 а.с. 96-106), до розгляду якої суд першої інстанції відмовляв стороні позивача у клопотанні про зупинення провадження у цій справі ЄУН 335/11396/23, та яким у подальшому суд визначив ОСОБА_1 - спадкоємцеві за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якій помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини - тривалість два місяці, починаючи з дати набрання судовим рішенням законної сили 02.04.2025 року, нічого у цій справі не підтверджує та не спростовує. Оскільки, суд першої інстанції у цій справі ЄУН 3335/1396/23 щодо визнання нікчемним заповіту тощо вищезазначеним оскаржуваним рішенням від 14.04.2025 року не відмовляв у задоволенні позову позивача ОСОБА_1 з формальних підстав (через неналежність позивача), а саме відмовив у задоволенні позову позивача у цій справі по суті через необґрунтованість останнього, відсутність правових підстав для його задоволення.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: "Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)".

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Також, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Докази, надані стороною позивача вперше лише апеляційному суду, які датовані датою до ухвалення оскаржуваного рішення від 14.04.2025 року у цій справі (т.с. 2 а.с. 222-230, схожі на квитанції, складені іноземною мовою, якою апеляційний суд, на жаль, не володіє, без перекладу, наче про перерахування грошових коштів позивачкою на ім`я ОСОБА_3 від 19.09.2022 року у сумі 250 доларів США від 12.02.2021 року у сумі 50 доларів США на ім`я ОСОБА_3 , від 26.07.2020 року у сумі 50 доларів США на ім`я ОСОБА_3 , від *** року у сумі 400 доларів США на ім`я ОСОБА_3 , від *** року у сумі 50 доларів США на ім`я ОСОБА_3 , від 04.06.2019 року у сумі 194 долари США на ім`я ОСОБА_3 , від 05.04.2019 року у сумі 100 доларів США на ім`я ОСОБА_3 ) не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі взагалі.

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України апеляційний суд не може надавати оцінку доказам (переглядати по суті докази) у цій справі, які суд першої інстанції у цій справі не досліджував (не розглядав), так як позивач ОСОБА_1 та представник останньої не надавали їх суду першої інстанції для долучення до матеріалів цієї справи на свій власний розсуд, тобто без поважних причин. Хоча, за змістом ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Однак, при вищевикладених обставинах, у матеріалах цієї справи відсутні та стороною позивача апеляційному суду не надані докази того, що позивач чи представник останньої не мали об`єктивної можливості надати такі докази суду першої інстанції у цій справі з причин, що об`єктивно не залежали від них (тобто поважних причин).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

Описки в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції у цій справі не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги сторони відповідача, а можуть бути усунуті судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи у подальшому в порядку ст. 269 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що в рішенні, що оскаржується, суд першої інстанції хоча й послався на ст. 141 ЦПК України, однак фактично останній не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції у цій справі.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Соколовської Оксани Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського (нова назва - Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 15.09.2025 року, оскільки у період з 13.09.2025 року по 14.09.2025 року включно мали місце вихідні дні..

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кухар С.В.Поляков О.З.