Справа № 349/1704/24
Провадження № 22-ц/4808/1052/25
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Баркова В.М., Бойчука І.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області Медведя В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Окуневич М.В., до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення в порядку спадкування грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Окуневич Михайло Валентинович, на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про закриття провадження у справі, постановлену суддею Бородовським С.О. 26 травня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст заяви

У вересні 2024 року ОСОБА_1 подано позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення в порядку спадкування грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 року у справі № 300/5518/22, яке набрало законної сили 06.06.2023 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_2 до спеціального (педагогічного) стажу, який дає право на отримання грошової допомоги, періодів роботи: з 15.08.1983 року по 20.10.1983 року тренером-викладача Рогатинської ДЮСШ, з 19.08.1985 року по 18.09.2002 року тренером-викладачем та старшим тренером Рогатинської СДЮСШОР, з 19.09.2002 року по 03.09.2007 року тренером-викладачем Рогатинської СДЮСШОР (ДЮСШІ №3), з 03.09.2007 року по 07.06.2015 року тренером-викладачем Рогатинської СДЮСШОР «Техно Центр» та нарахувати і виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем виконано судове рішення в добровільному порядку та нараховано грошову допомогу в розмірі 73 866,10 грн.

Однак ця сума, яка належала ОСОБА_2 , виплачена не була.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті батька позивач звернулась в нотаріальну контору для оформлення спадщини. 24.07.2024 року державним нотаріусом Рогатинської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області видано позивачу, як доньці спадкодавця, свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивач являється спадкоємцем померлого ОСОБА_2 . Спадщина складається із боргу, нарахованого на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 року № 300/5518/22 в сумі 73 866,10 грн.

30.07.2024 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплатити їй як спадкоємцю нараховану, але не виплачену ОСОБА_2 грошову допомогу у розмірі 10 пенсій, обчислену на невиконання судового рішення.

03.09.2024 року позивач отримала лист відповідача, в якому вказано, що грошову допомогу, обчислену ОСОБА_2 на виконання судового рішення, зможе отримати за умови звернення до суду.

Просила стягнути з відповідача недоотриману за життя ОСОБА_2 грошову допомогу, що була нарахована на виконання рішення Івано- Франківського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 року № 300/5518/22, в розмірі 73 866, 10 грн (а.с.1-4).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2025 року закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Окуневич М.В., до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення в порядку спадкування грошових коштів, на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с.53-55).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Окуневич М.В., подала апеляційну скаргу з мотивів невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, чим було допущено порушення норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, позивач зможе отримати грошову допомогу, нараховану ОСОБА_2 на викон7ання рішення суду, за умови звернення до суду. Тобто, відповідач прийняв рішення про відмову у виплаті зазначених сум позивачці, як спадкоємцю. Вважаючи вказану відмову незаконною і такою, що порушує її права, звернулася із даним позовом до суду за захистом порушеного права.

Не погоджується із висновком суду про те, що матеріально-правова вимога позивачки в даній справі тотожна предмету позову, стосовно якого Івано-Франківським окружним адміністративним судом уже ухвалено рішення 15 березня 2023 року у справі №300/5518/22, за єдиною особливістю, що мало місце правонаступництво. Тому позивачці слід було звернутись щодо внесення змін до виконавчого документа.

Наголошує, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права на спадкування за законом, а саме права на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але не виплаченої пенсії спадкодавця. Підставою своїх позовних вимог вона зазначає наявність і неї як спадкоємиці першої черги після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії.

Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання Пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії, нарахованих на виконання цього рішення. Правопорядок не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.61-64).

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

У судове засідання не з`явилася позивачка та її представник, про причини неявки не повідомили, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,тому колегія суддів розглянула справу у їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області Медведя В.Я., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Правило статті 255 ЦПК України є імперативним. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Верховний Суд у постановах від 30 травня 2024 року у справі № 757/130/22-ц (провадження № 61-15800св23), від 09 травня 2024 року у справі № 753/876/23(провадження № 61-16231св23), від 17 квітня 2024 року у справі № 669/417/22(провадження № 61-12939св23) сформулював правовий висновок про те, що для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) виснувала, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України у чинній редакції) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили.

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно з пунктом 1 частини першої ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 частини першої ст.4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої ст.4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Відповідно до ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За таких обставин, аналіз ст.ст.1218,1219,1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції встановив наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із наявністю судового рішення, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою від 30.07.2024 року про виплату їй, як спадкоємиці за законом після смерті ОСОБА_2 , суми одноразової грошової допомоги в розмірі 73 866, 10 грн, яка нарахована за час життя спадкодавцю на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 року №300/5518/22, однак не виплачена у зв`язку із його смертю.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: боргу, нарахованого на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду: одноразової грошової допомоги в сумі 73866,10 грн, який належав спадкодавцю ОСОБА_2 .

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовлено у виплаті та роз`яснено необхідність звернутись із заявою до суду про заміну сторони у виконавчому листі.

Позивач мотивувала позовну заяву порушенням приписів цивільного законодавства та права власності на успадковані кошти. Предметом позовних вимог є зобов`язання відповідача виплатити позивачу нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя суми грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії.

Підставою звернення з цим позовом до суду стала відмова відповідача виплатити позивачу кошти, які є частиною спадщини, внаслідок чого позивач була позбавлена права власності на майно.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 750/7865/18 за позовом фізичної особи до органу пенсійного фонду щодо виплати нарахованої, але не виплаченої його спадкодавцю (батьку позивача) пенсії дійшла висновку, що судові рішення, на підставі яких в органу пенсійного фонду виник обов`язок провести доплату до пенсії, позивача не стосуються, а виконавчі провадження з їх примусового виконання закінчені через неможливість їх виконання. Тому звернення із заявами про заміну стягувача правонаступником у цих виконавчих провадженнях після їх закінчення не призведе до захисту порушеного права позивача.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 24 липня 2025 року у справі справа № 240/17805/20 (адміністративне провадження № К/990/130/25), від 27 березня 2024 року у справі №240/9078/20 (адміністративне провадження № К/990/977/24).

Суд першої інстанції не перевірив обставини чи відкрито виконавче провадження і чи буде ефективним спосіб захисту порушеного цивільного права позивачки у адміністративному провадженні та не врахував, що вона стороною у адміністративному процесі не була.

Відповідно до пункту 4 частини першої ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

Суд на вказане уваги не звернув та зробив помилковий висновок про наявність підстав для закриття провадження у справі, яка переглядається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Окуневич Михайло Валентинович, задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про закриття провадження у справі від 26 травня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

І.В. Бойчук

Повний текст постанови складено 17 вересня 2025 року.