Справа № 369/7923/23
Провадження № 2/369/680/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10.09.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.10.2017 року між ОСОБА_1 та АТ «АЛЬФА БАНК» було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630760067 (Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Кредитного договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації.

Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором щодо надання позичальнику кредиту виконав в повному обсязі. Однак, відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 року має заборгованість за Кредитним договором в розмірі 69 727,87 грн.

12.08.2022 року загальними зборами акціонерів Акціонерне товариство «Альфа-Банк» було затверджено рішення про зміну найменування Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року.

З метою досудового врегулювання спору на адресу позичальника було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, однак, відповідачем дану вимогу залишено без реагування. В зв`язку з чим, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 630760067 від 13.10.2017 року в розмірі 69727,87 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 гривні.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.06.2023 року (суддя Волчко А.Я.) відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.

06.09.2023 року відповідачем через підсистему «Електронний Суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю та просив відмовити в задоволенні позову.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 1816 від 25.10.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/7923/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

Ухвалою суду (суддя Янченко А.В.) від 05.11.2024 року справу прийнято до провадження, призначено судове засідання.

Через підсистему «Електронний Суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи представником відповідача подано клопотання про здійснення розгляду справи за їх відсутності.

Представник позивача у судове засідання 21.02.2025 року не з`явився, у позовній заяві заявляв клопотання про розгляд справи без виклику сторін.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що 13.10.2017 року відповідачем було підписано Оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії (Оферта), якою пропонує ПАТ «АЛЬФА-БАНК» укласти Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «АЛЬФА-БАНК», укладеного між відповідачем та ПАТ «АЛЬФА-БАНК». При цьому матеріали справи не містять зазначений Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «АЛЬФА-БАНК».

Відповідно до Розділу І Оферти, Тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії. Найменування продукту «Максимум-готівка». Мета кредиту для особистих потреб. Згідно розділу ІІ Оферти, ОСОБА_1 пропонує Банку відкрити поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, просить повідомити реквізити рахунку, випустити міжнародну платіжну картку строком дії 3 (три) з моменту випуску. Суд звертає увагу, що з Умов Оферти неможливо встановити, що малось на увазі сторонами, 3 дні, 3 місяці чи 3 роки. Акцепт також не містить даних роз`яснень, у зв`язку з чим істотні умови договору не погоджено.

У розділі ІІІ Оферти визначено, що Відповідач просить встановити йому Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000,00 грн., процентну ставку за користування коштами кредитної лінії у розмірі 24% річних. При цьому зобов`язання банку є відкличними та безризиковими, тобто визначено безумовне право банку в односторонньому порядку відмовитися від подальшого виконання взятих на себе зобов`язань.

13.10.2017 року головою правління ПАТ «АЛЬФА-БАНК» Михайльо В. було підписано Акцепт на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії (Акцепт).

Суд звертає увагу, що ні в Оферті, ні в Акцепті, не визначені сторонами розміри неустойок, штрафів, комісій та будь-яких інших платежів, крім бажаного Відповідачем розміру кредитного ліміту та річних процентів за користування кредитною лінією, не узгоджувались сторонами.

Що стосується наданого Паспорту споживчого кредиту, суд зазначає наступне:

Зміст поняття паспорту споживчого кредиту розкрито законодавцем у статті 9 Закону України «Про споживче кредитування».

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Тобто ознайомлення позичальника з паспортом споживчого кредиту та його підписання свідчить про його ознайомлення з пропозиціями кредитодавця та виконання банком свого обов`язку з належного інформування клієнта про наявні кредитні портфелі, відповідно до вимог зазначеного Закону.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Наведена вище оцінка паспорту споживчого кредиту повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20, в якій Верховний Суд відступив від раніше зроблених висновків у цій категорії спорів. Даний правовий висновок Верховного Суду знайшов своє подальше закріплення і застосування у судовій практиці суду касаційної інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі № 313/181/21; від 15.06.2022 року у справі № 383/418/20; від 15.06.2022 року у справі № 333/5483/20.

Відповідно до позовної заяви Позивач просить стягнути за Кредитним договором 69727,87 грн. Разом з тим, суд зауважує, що сама позовна заява містить лише загальну суму боргу - 69727,87 грн., але не містить обґрунтування її складових: тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, простроченого тіла кредиту, неустойки (комісії, штрафу).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як на підставу підтвердження наявності факту заборгованості відповідача у розмірі 69727,87 грн. позивачем надано оригінал Розрахунку заборгованості за кредитом.

Суд акцентує увагу на тому, що очевидними є помилки в наданому Розрахунку та невідповідність його до наданих Виписок. Так, згідно наданого Розрахунку за період з 13.01.2023 року по 22.01.2023 року прострочене тіло кредиту збільшилося з 23085,79 грн. до 25214,39 грн., водночас згідно Виписок, за даний період Позивач не користувався кредитними коштами банку. Подібні невідповідності між Розрахунком та виписками, що наявні в матеріалах справи, існують за всі періоди користування картковим рахунком.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц знаходить відображення стала позиція Верховного Суду стосовно необхідності дослідження судом в справах щодо стягнення кредитної заборгованості, саме первинних документів, що оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до змісту п. п. 57-59, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, саме виписки з особових рахунків клієнтів є різновидом регістрів обліку банку на підтвердженням виконаних за операцій та сум оборотів за його дебетом і кредитом, які, крім іншого, повинні містити прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1 та 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку.

Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

В матеріалах справи наявна виписка по рахунку World Debit Mastercard за період з 13.10.2017 року по 22.01.2023 року. Однак, по-перше, вказану виписку неможливо ідентифікувати як ту, що відображає заборгованість за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630760067. В даній виписці відсутня інформація про те, що заборгованість виникла внаслідок невиконання умов Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630760067.

Крім того, статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Як вбачається із наданої позивачем виписки, то весь час банком списувались проценти за овердрафт, проценти за користування кредитом (готівкові операції), розрахунково-касове обслуговування основної картки, комісії за надання кредиту, щомісячні платежі по заборгованості. Тобто, позивачем неправомірно списувались неузгоджені платежі, тим самим штучно збільшувалась заборгованість за тілом кредиту.

Як зазначалося судом, в Оферті на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії, жодні розміри чи проценти неустойок, штрафів, комісій не погоджувались, але як видно з розрахунку заборгованості, наданого Позивачем, а також наданого Відповідачем контр-розрахунку, лише неустойки (комісії та штрафу «графа 13») було погашено за рахунок відповідача на суму 37326,47 грн. Дані кошти списані неправомірно, оскільки не узгоджені сторонами в Кредитному договорі. Жодного підтвердження зворотного матеріали справи не містять.

Водночас, в виписці по рахунку World Debit Mastercard за період з 13.10.2017 року по 22.01.2023 року поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки становить 69727,87 грн., що відповідає загальній сумі заборгованості, зазначеній у розрахунку заборгованості, долученому до позовної заяви.

Разом з тим, із вказаної виписки по рахунку вбачається, що банком щомісячно стягувалося з відповідача плата за розрахунково-касове обслуговування основної картки (щомісячно, від суми заборгованості на кінець РЦ), яка не погоджувалася сторонами під час укладення Кредитного договору, оскільки такі умови відсутні у підписаній відповідачем 13.10.2017 року Оферті.

Загалом за період з 13.10.2017 року по 22.01.2023 року банком нараховано в заборгованість відповідача плату за розрахунково-касове обслуговування основної картки на загальну суму 36294,02 грн., що підтверджується банківською випискою та контр-розрахунком, наданим Відповідачем.

Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 зазначила, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Позивач не надав доказів погодження сторонами кредитного договору додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, та не надав доказів надання таких послуг, у зв`язку з чим, нарахована позивачем плата за розрахунково-касове обслуговування основної картки на загальну суму 36294,02 грн. підлягає виключенню із загальної заборгованості та стягненню з відповідача не підлягає.

Таким чином, як вбачається з Розрахунку наданого Позивачем, позовні вимоги у розмірі 69727,87 грн. позивачем формувалися з наступних складових: 43079,92 грн. заборгованість за тілом кредиту, 200,20 грн. - заборгованість за відсотками, 25214,39 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1233,36 грн. заборгованість за неустойкою (комісія, штраф).

Однак, як зазначалося судом, нарахування неустойки позивачем є неправомірним, а сплачена неустойка в розмірі 37326,47 грн. підлягає зарахуванню в сплату тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Сума нарахувань за розрахунково-касове обслуговування основної картки в розмірі 36294,02 грн. підлягає виключенню з заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки нарахована заборгованість у розмірі 69727,87 грн. підлягає зменшенню на 1233,36 грн. (неправомірно нарахована, але не сплачена неустойка), 37326,47 грн. (стягнуті кошти в рахунок неправомірно нарахованої неустойки, які повинні були зараховуватись в погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом) та 36294,02 грн. (розрахунково-касове обслуговування основної картки нараховане в заборгованість за тілом кредиту), а загалом на 74853,85 грн., то заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності по стягненню неустойки за період з 13.10.2017 по 29.05.2022 суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 року по справі №910/18560/16 вказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Таким чином висновки щодо дотримання стороною у справі строків позовної давності чи щодо поважності пропуску відповідних строків у даному випадку правового значення не мають, адже, як встановлено судом, позовні вимоги в частині неустойки (комісії, штрафу) є необґрунтованими та не можуть бути задоволені незалежно від вирішення питання про строки позовної давності.

Відповідно до п. 6 ч.1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником Відповідача адвокатом Яресько Т.В.. було надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги №23133 від 25.08.23 року. Відповідно до п. 3.1 даного Договору Розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу, визначається Сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін. В матеріалах справи наявний Додаток №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги №23133 від 25.08.23 року, відповідно до п.1 якого визначено обсяги надання правничої (правової) допомоги, а саме надання правничої допомоги щодо супроводження в суді І інстанції судової справи №369/7923/23 в Києво-Святошинському районному суді Київської області, зокрема складення відзиву, заяв по суті та всіх процесуальних документів, участь в судових засіданнях до винесення рішення по суті. Пунктом 2 даного Додатку №1 встановлено, що Вартість послуг за домовленістю сторін складає фіксований гонорар у розмірі 15000,00 грн. Пунктами 7.1-7.3 Додатку №1 до Договору встановлено, що правова допомога вважаються наданою після підписання Сторонами Акту приймання-передачі послуг, який підписується Сторонами та скріплюється печатками (за наявності). Адвокат надає Клієнту Акт приймання-передачі послуг, в якому зазначається детальний зміст наданої правової допомоги (за необхідності), розмір Гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, які були понесені Адвокатом понад узгоджену суму Гонорару (якщо такі мали місце). Клієнт зобов`язаний протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання Акту приймання-передачі послуг підписати його або протягом вказаного строку надати письмове заперечення, в якому обґрунтувати причину відмови від приймання наданої правової допомоги та підписання відповідного акту.

Як вбачається з Акту приймання-передачі послуг №1 від 05.09.2023 року, які наявні в матеріалах справи та Розрахунковій квитанції №05/09/23 від 05.09.2023 року, адвокат Яресько Т.В. надав ОСОБА_1 послуги професійної правничої допомоги на загальну суму 15000,00 грн., а ОСОБА_1 оплатив зазначену суму 05.09.2023 року.

Так, ч.2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач ознайомився з відзивом до якого було долучено докази надання правничої допомоги та їх оплати, але жодним чином не відреагував, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не подав, підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не обґрунтував.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав до задоволення відшкодування заявленого розміру витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 15000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11 -13, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 15 000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено: 10.09.2025 року.

Суддя А.В. Янченко