Провадження № 2/761/6534/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2025 року зазначена позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача понесені матеріальну шкоду в сумі 17 247,58 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн..

Вимоги позову обгрунтовані тим, що 16.05.2024 року інспектор з паркування склала постанову за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил паркування - ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Разом із винесенням постанови, інспектор вчинив дії щодо тимчасового затримання транспортного засобу, який був доставлений для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

Позивач не погодився із діями інспектора та постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності та оскаржив до суду. Згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.08.2024 року (справа №372/2786/24) позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради в особі інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Дудки Ганни Вікторівни про визнання дій незаконними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задоволено. Визнано дії інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Дудки Галини Вікторівни щодо винесення постанови серія 2КІ № від 16.05.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. - протиправними. Визнано дії інспектора з паркування виконавчого органу (КМДА) по примусовій евакуації 16.05.2024 року транспортного засобу ДЖИП ПАТРІОТ, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , на спеціальний штраф майданчик - протиправними. Постанову інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Дудка Г.В. серія 2КІ № від 16.05.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.3 ст. 122 КУпАП - скасовано. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкриту на підставі постанови, серія 2КІ № від 16.05.2024 року - закрито.

Рішення набрало законної сили.

Як зазначає позивач, йому заподіяно матеріальну шкоду в сумі 17 247,58 грн.:

-оплата штрафів - 374 грн. в.т.ч комісія в сумі 34 грн.

-оплата послуг з евакуації т/з, д.н.з. НОМЕР_2 - 1397 грн. в.т.ч комісія 127 грн.

-оплата послуг із збереження т/з, д.н.з. НОМЕР_2 за 1 добу - 158,40 грн. в.т.ч комісія 14, 40 грн.

всього: 1 929,40 грн.

- Юридичні послуги згідно договору, попереднього розрахунку витрат та акту виконаних робіт:

-первинна консультація 1000 грн.

-складання позову до суду 4000 грн.

-відзив на апеляційну скаргу 2000 грн.

-виплата гонорару адвокату в сумі 5 000 грн.

Всього: 12 000 грн.

Інші витрати:

-ксерокопії документів до первісного позову 170 грн.

-ксерокопії документів до відзиву на апеляційну скаргу 40 грн.

-відправка відзиву поштою 66 грн.

-витрати на пальне проїзд з м. Обухів до м. Києва (суд) 12.11.2024 року 962.18 грн., (судове засідання згідно Ухвали);

-09.12.2024 року 1000 грн. (судове засідання 10.12.24 року)

-14.01.2025 року 1000 грн. (судове засідання згідно Постанови)

-05.02.2025 року направлення рекомендованого листа відповідачу щодо добровільного врегулювання спору 80 грн.

всього: 3 318,18 грн.

При зверненні до суду з позовом про відшкодування зазначеної шкоди позивач посилається на положення ст.ст.22, 1166, 1174 ЦК України.

Моральну шкоду позивач обгрунтовував незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, незаконним позбавленням права розпоряджатись та користуватись транспортним засобом належним позивачу, що призвело до обмеження пересування містом, до порушення нормальних життєвих та ділових зв`язків; витрати власного часу на пошук автомобіля. Тому позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою суду від 22.04.2025 року відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

09.05.2025 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Як зазначив представник, штраф сплачено на рахунок Головного управління казначейства в місті Києві. Процедура повернення штрафу не може бути розглянута в цій справі оскільки окремий порядок повернення коштів передбачений Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787. Вказана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 22.07.2019 р. у справі №757/2757/16-а. Разом з тим, Позивачем не залучено Управління Державного казначейства України або міста Києва як сторону у цій справі. Згідно Квитанції, 1270.00 грн. за евакуацію транспортного засобу (доставлення на спеціальний майданчик) сплачені на рахунок організації, яка здійснювала перевезення транспортного засобу - ТОВ «Експедиція 777» Код , які також не є учасниками цієї справи. Аналогічна ситуація і з сумою в 144.00 грн за зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику ГУНП, які також не є учасником даної справи. Таким чином, Департамент вважає, що позовна вимога про відшкодування 1929,40 грн задоволенню не підлягає.

Щодо відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи № 372/2786/24, позивач у позовній заяві зазначає, що «...мені було заподіяно матеріальну шкоду у сумі 17 247,58 грн. - юридичні послуги згідно договору, попереднього розрахунку витрат та акту виконаних робіт: первинна консультація - 1000 грн, складання позову до суду - 4000 грн, відзив на апеляційну скаргу - 2000 грн, виплата гонорару адвокату в сумі 5 000 грн. Всього 12 000 грн. Інші витрати: ксерокопіювання документів, відправка поштоою, витрати на пальне - разом 3 318,18 грн." Як зазначив представник, вказані витрати не підлягають відшкодуванню так як предметом розгляду справи № 372/2786/24 було оскарження Постанови інспектора з паркування, розгляд якої здійснювався за правилами КАС України.

Разом з тим, позовна заява від 22.05.2024 у справі № 372/2786/24 не містила а ні позовної вимоги, про стягнення витрат на правову допомогу, а ні позовної вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи. Лише п. 7 прохальної частини позовної заяви від 22.05.2024 містить вимогу «Інші судові витрати (судовий збір) покласти на відповідача. Також, матеріали справи № 372/2786/24 не містять відомостей, доказів і навіть згадок про те, що позивач звертався за правовою допомогою. Згідно протоколів судових засідань від 19.08.2024, 12.11.2024, 14.01.2025 послугами адвоката Позивач не користувався, свої інтереси представляв самостійно, в судових засіданнях, як в першій інстанції, так і в апеляційній брав участь особисто, процесуальні документи підписані особисто Позивачем, документів, щодо надання правничої допомоги не подано. Таким чином, витрати Позивача на «правову допомогу» у справі №372/2786/24 не підтверджені належними і допустимими доказами. Оскільки, договір про надання правничої допомоги датований 20.05.2024, то Позивач мав змогу у позовній заяві заявити позовну вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу. Проте, ні на стадії розгляду справи № 372/2786/24 в суді першої інстанції, ні на стадії розгляду вказаної справи в суді апеляційної інстанції позовних вимог про відшкодування судових витрат заявлено не було. Так само і не було заяви про ухвалення додаткового рішення. При цьому, за правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством, не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України, від 28.10.2020 року у справі № 461/85/19, процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000.00 грн, та зазначає, що моральна шкода полягає в: 1) притягненням його до адміністративної відповідальності та затриманням автомобіля; 2) стресом; 3) тривогою. Проте ніщо з вищеперерахованого не підтверджене належними і допустимими доказами, а є лише суб`єктивними судженнями позивача. Матеріали справи не містять ні висновку психолого-психіатричної експертизи, ні підтвердження фактів звернення до сімейного лікаря, психотерапевта або психолога з метою подолання стресу, а ні будь-яких інших доказів, які б свідчили про реальність заподіяння моральної шкоди та обґрунтування суми її відшкодування. А отже, не вбачається жодної з обов`язкових умов відшкодування моральної шкоди. Отже, має місце недоведеність Позивачем того, що діями Департаменту йому заподіяно моральну шкоду, а саме, не надано належних пояснень того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань ОСОБА_1 виходить, визначаючи розмір моральної шкоди. Водночас, сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання Позивачу моральної шкоди. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.09.2021 у справі № 296/3139/20, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.07.2021 у справі № 686/8041/19. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Сторони не звертались до суду із клопотанням про слухання справи з викликом сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Як встановлено судом, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.08.2024 року (справа №372/2786/24) позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради в особі інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Дудки Ганни Вікторівни про визнання дій незаконними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задоволено.

Визнано дії інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Дудки Галини Вікторівни щодо винесення постанови серія 2КІ № від 16.05.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. - протиправними.

Визнано дії інспектора з паркування виконавчого органу (КМДА) по примусовій евакуації 16.05.2024 року транспортного засобу ДЖИП ПАТРІОТ, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , на спеціальний штраф майданчик - протиправними.

Постанову інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Дудка Г.В. серія 2КІ № від 16.05.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.3 ст. 122 КУпАП - скасовано.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкриту на підставі постанови, серія 2КІ № від 16.05.2024 року - закрито.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2025 року апеляційну скаргу Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишено без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року - залишено без змін.

Судами встановлено, що головним спеціалістом - інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Дудкою Ганною Вікторівною 19.02.2024 винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 2КІ № від 16.05.2024 у зв`язку з порушенням пункту 15.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, та вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а транспортний засіб ОСОБА_1 - легковий автомобіль JEEP PATRIOT, державний номер НОМЕР_1 було тимчасово затримано та доставлений на спеціальний майданчик відповідно до приписів ст. 265-4 КУпАП.

Ухвалою суду від 08 липня 2024 року замінено первісного відповідача Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради в особі інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Дудки Ганни Вікторівни на належного - Департамент територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), , адреса: м. Київ, вул. Дегтярівська, 31, корпус 2.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року виправлено описку в рішенні Обухівського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року по адміністративній справі № 372/2786/24, зазначивши вірне найменування відповідача «Департамент територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)».

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з квитанцією №398308680 від 16.05.2024 року, ОСОБА_1 сплатив на рахунок ГУК у м.Києві 340,00 грн., штраф згідно з постановою 2КІ від 16.05.2024, комісія становить 34,00 грн.; на рахунок ТОВ «Експедиція 777» 1 270,00 грн. плати за евакуацію транспортного засобу державний номер НОМЕР_1 , комісія становить 127,00 грн.; на рахунок Головного управління національної поліції у місті Києві 144,00 грн. за збереження транспортного засобу НОМЕР_1 на спецмайданчику за 1 добу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що сплачені кошти штрафу, за транспортування транспортного засобу та збереження транспортного засобу на спецмайданчику є збитками.

Стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Крім того, згідно з ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як випливає з ст. 1166 ЦК України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що йому спричинена моральна шкода, однак не надав суду доказів її спричинення.

У постанові від 22 січня 2025 року, справа № 335/6977/22, Велика Пвалата Верховного суду зазначила, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням особи до адміністративної відповідальності, встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.

При зверненні до суду з позовом, позивач не надав суду доказів спричинення моральних страждань. Скасування постанови судом не свідчить про безумовне спричинення моральної шкоди позивачу. Відповідно суд позбавлений можливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями посадових осіб відповідача та спричиненням шкоди позивачу, а тому з врахуванням зазначеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, витрати на ксерокопіювання документів, поштові витрати, витрати на пальне для участі в судових засіданнях, понесену позивачем при розгляді справи №372/2786/24, суд зазначає, що такі витрати не є збитками та не можуть бути відшкодовані в межах іншого провадження, так як позивач не позбавлений можливості вирішити питання відшкодування витрат на правничу допомогу та інших витрат в порядку визначеному КАС України в межах зазначеної справи - №372/2786/24.

Також суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Сплачений штраф не є збитками в розумінні діючого законодавства та позивач не позбавлений можливості в порядку, передбаченому ст.296 КУпАП звернутися із заявою про повернення штрафу.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.08.2024 року (справа №372/2786/24) не встановлено невідповідність рішення, дії чи бездіяльності інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Дудка Г.В. вимогам закону чи іншого нормативного акта.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування збитків, оскільки під час розгляду справи не встановлено всіх необхідних елементів для задоволення заявлених вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що позивачем не доведено заявлені вимоги належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77-81, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула