Справа № 713/1826/25
Провадження №2/713/641/25
РІШЕННЯ

іменем України

02.09.2025 м. Вижниця

Вижницький районний суд, в складі головуючого судді Осокіна А.Л., за участю секретаря Холівна В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ТОВ «Споживчий Центр», інтереси якого представляє Пархоменко Марія Анатоліївна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на таке.

Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 03.12.2024р. було укладено кредитний договір (оферти) №03.12.2024-100002351, відповідно до вимог якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12000 грн. на строк 140 днів, а відповідач зобов`язався погасити кредит та відсотки за кредитом. Відповідач договір не виконав та кредитні кошти разом з відсотками не повернув. У зв`язку із порушенням зобов`язань за вказаним договором відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 36600грн.

Виходячи з викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача вказаний борг та судові витрати, які складаються з сплаченого при зверненні до суду судового збору. Не заперечує проти ухвалення рішення.

Ухвалою від 03.07.2025р. відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач, надав суду відзив в якому зазначив, що позивач заявляє вимогу про стягнення заборгованості, яка суттєво перевищує суму основного боргу (тіла кредиту), що є необґрунтованим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, вказує про відсутність доказів отримання ним коштів та заборгованості за вказаним договором. Крім того, вказує про незаконність нарахування комісії, оскільки відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень передбаченого, що у період дії надзвичайного та воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст..625 ЦК України, а також обов`язку сплати неустойки, за прострочення платежу.

Крім того, вважає, що позовні вимоги взагалі є необґрунтованими, оскільки позивачем безпідставно нараховано відповідачу відсотки за користування кредитом після припинення строку дії договору.

Виходячи з викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису за відсутності учасників справи - не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 03.12.2024р. було укладено кредитний договір №03.12.2024-100002351, відповідно до вимог якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12000 грн. на строк 140 днів, а відповідач зобов`язався погасити кредит та відсотки за кредитом. Вказане підтверджується копією договору від 03.12.2024р.

З п.4.1 договору вбачається, що кошти зараховуються на платіжний засіб споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-6027.

З Договору вбачається, що підписання договору здійснюється за допомогою одноразового ідентифікатора Е839.

З розділу Відповідь позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору №03.12.2024-100002351 вбачається, що позичальником є відповідач ОСОБА_1 , та він вказав свої персональні дані, та засіб платіжного засобу для отримання кредитних котів «4441-11ХХ-ХХХХ-6027».

Згідно п.10.1. договору він укладений строком на 1 рік.

З додатку до договору вбачається, що на номер телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 було відправлено одноразовий ідентифікатор Е839 для підписання даного договору.

З листа від 11.06.2025 №1-1106 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вбачається, що згідно договору №03.12.2024-100002351 на карту № НОМЕР_2 було перераховано 12000 грн.

З даних анкети ідентифікації клієнта Banking-ID вбачається, що вона відкрита на ім`я ОСОБА_1 , та його телефонний номер НОМЕР_3 .

Підсумовуючи викладене, зважаючи на ту обставину, що номер телефону, зазначений в даних анкети ідентифікації клієнта Banking-ID відносно ОСОБА_1 , співпадає з номером телефону, зазначеному в електронному договорі, та на який було направлено ідентифікатор для підписання електронного договору №03.12.2024-100002351 від 03.12.2024, тому суд знаходить, що саме відповідач ОСОБА_1 уклав з позивачем вказаний кредитний договорів.

Крім того, зважаючи на ту обставину, що карта, на яку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» зарахували 12000 грн. 03.12.2024 згідно договору №03.12.2024-100002351 співпадає з маскою платіжної карти, яка зазначена у самому договорі тому суд знаходить, що вказані кошти дійсно були зараховані на платіжну карту саме відповідача. Тому твердження відповідача щодо відсутність доказів отримання ним коштів по вказаному договору - є безпідставними.

Відповідач, використавши кошти, свої зобов`язання за договором не виконував, та кошти не повернув, внаслідок чого, згідно довідки-розрахунку станом на 03.08.2024р. заборгованість відповідача за договором становить 36600 грн., який складається з 12000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 16800 грн. відсотків, комісії в сумі 1800 грн. та 6000 грн. неустойки.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Аналізуючи викладене, суд вважає доведеним, що відповідач, отримавши від ТОВ «Споживчий центр» кошти за кредитним договором, умови договору належним чином не виконував та кошти не повернув, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у вказаному розмірі, тому вказані позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №03.12.2024- 100002351 від 03.12.2024 заборгованість ОСОБА_1 36 600 грн.

При цьому суд знаходить безпідставними посилання відповідача на застосування положень п.18 Перехідних положень ЦК України до договору у даній справі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона застосовується виключно до договорів, які були укладені до 24.02.2022 року. Та, відповідно, оскільки договір, заборгованості щодо якого стягується з відповідача у даній справі, укладений між позивачем та відповідачем 03.12.2024, тобто значно пізніше вказаної дати тому до нього положення п.18 перехідних положень ЦК України - не застосовуються.

Крім того, безпідставним суд визнає і посилання відповідача на порушення в договорі Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідач посилається на незаконність нарахування комісії позивачем, Разом з тим з вимогою про визнання недійсним такого положення договору відповідач до суду не звернувся. Вказане свідчить про безпідставність посилань відповідача на незаконність нарахуванням комісії.

За таких обставин, суд знаходить, що відповідач отримав кошти за договором, йому правомірно нараховуються проценти та інші платежі за невиконання умов договору, тому заперечення відповідача щодо позову є безпідставними.

Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Зважаючи на те, що позов задоволено на користь позивача, суд, на підставі ст.141 ЦПК України, стягує з відповідачів судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду.

На підставі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, та ст.ст. 2, 10, 12, 76, 77, 141, 263-265, 280- 282, ЦПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ТОВ «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість в сумі 36600 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» сплачений при зверненні судовий збір в розмірі 2422,40грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня проголошення судового рішення, до Чернівецького апеляційного суду.

Позивач: ТОВ «Споживчий Центр», , 01032, вул. Саксаганського,133А, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Повний текс рішення складено 12.09.2025.

Суддя Андрій ОСОКІН