Справа № 333/6289/25
Провадження № 4-с/333/24/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Березовської Д.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сердюка Романа Вікторовича на дії старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Роботи Анни Євгеніївни, заінтересована особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

В С Т А Н О В И В:

15.07.2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сердюка Р.В. через систему «Електронний суд» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов, винесених в межах ВП № 78527995 та зобов`язання повернення боржнику списаних сум.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Роботи А.Є. перебуває ВП № 78527995, відкрите 04.07.2025 року на підставі постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/1155/25 від 03.04.2025 року. Згідно з зазначеною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Постанова оформлена як виконавчий документ, де зазначено дату набрання законної сили 15.04.2025 року та строк пред`явлення до виконання 03.07.2025 року. Тобто, на час вчинення виконавчих дій 04.07.2025 року, строк пред`явлення до виконання вказаний у постанові сплив. А тому виконавчий документ мав бути повернутий стягувачу без прийняття до виконання. При цьому, державним виконавцем 04.07.2025 року окрім постанови про відкриття виконавчого провадження винесено постанови про арешт коштів боржника, про витрати виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору. Окрім того, виконавче провадження проводиться за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Зі змісту постанови суду про накладення штрафу вбачається, що події з ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП, мали місце близько 10.00 год. 21.01.2025 року в районі буд. АДРЕСА_1 . Тоді ж, поліція здала ОСОБА_1 у Пологівський ТЦК Запорізької області. На наступний день 22.01.2025 року Пологівський ТЦК видав ОСОБА_1 військовий квиток (бланк серії НОМЕР_1 ) та призвав на військову службу за мобілізацією. Згідно з записом п. 17 Проходження військової служби, вбачається, що у період з 22.01.2022 року по 17.03.2025 року ОСОБА_1 проходив службу у в/ч НОМЕР_2 . До 14.03.2025 року він проходив базову військову підготовку у складі в/ч НОМЕР_2 Після чого, 18.03.2025 року переведений у в/ч НОМЕР_3 , де проходить службу на сьогоднішній день, за ВОС водій-електрик. Місце знаходження в/ч НОМЕР_3 : АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 . Згідно з відміткою у паспорті ОСОБА_1 вбачається, що він з 15.04.2011 року має зареєстроване місце проживання у с. Яланець, Вінницької області. За відомостями реєстру нерухомості, ОСОБА_1 не має нерухомого майна у Комунарському районі м. Запоріжжя та автотранспорту зареєстрованого на його ім`я. Таким чином, слід дійти висновку про незаконність вище вказаних виконавчих постанов державного виконавця, які створили штучні та незаконні перешкоди мешканцю Вінницької області (з 15.04.2011 року) та військовослужбовцю в/ч НОМЕР_5 (з 18.03.2025 року, АДРЕСА_2 ) ОСОБА_1 , у реалізації його прав та інтересів боржника у виконавчому провадженні, яке безпідставно і незаконно відкрите державним виконавцем Роботою А.Є. у Комунарському районі м. Запоріжжя, Запорізької області. В межах виконавчого провадження виконавець сформувала 07.07.2025 року одночасно три платіжних інструкції, кожна з яких на суму 37 809,00 грн. (№ 41585 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», № НОМЕР_6 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», № НОМЕР_7 АТ «ОЩАДНИЙ БАНК»), на загальну суму 113 427,00 грн. Отже, в порядку усунення порушень та поновлення порушеного права заявника, державний виконавець Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Робота А.Є. має повернути банківські рахунки ОСОБА_1 .

Орієнтовний розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу складає 15 000,00 грн., документи, що підтверджують понесені витрати будуть подані у встановленому законом порядку.

Скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Роботи А.Є., вчинені нею 04.07.2025 року у ВП № 78527995, щодо відкриття виконавчого провадження, арешту коштів боржника, стягнення витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору;

- скасувати постанови державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Роботи А.Є., постановлені 04.07.2025 року у ВП № 78527995, а саме:

постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.07.2025 року; постанову про арешт коштів боржника від 04.07.2025 року;

постанову про витрати виконавчого провадження від 04.07.2025 року,

постанову про стягнення виконавчого збору від 04.07.2025 року;

- зобов`язати старшого державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Роботи А.Є., усунути допущені і вчинені нею 04.07.2025 року у ВП № 7852799 повернення боржнику ОСОБА_1 всіх грошових коштів списаних з його банківських рахунків, в межах ВП № 78527995, у загальній сумі 113 427,00 грн.;

- стягнути з Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 всі судові витрати, пов`язані з розглядом справи в тому числі гонорар адвоката, який на час подання скарги становить 15 000,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Кулик В.Б.

Ухвалою судді від 15.07.2025 року скаргу прийнято до розгляду, призначено судове засідання. Витребувано у старшого державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Роботи А.Є. матеріали ВП № 78527995 з виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2025 року (справа № 333/1155/25), за яким боржником є ОСОБА_1

21.07.2025 року до суду через систему «Електронний суд» від адвоката Сердюка Р.В. надійшла заява про зменшення вимог скарги. Стислий зміст такий. З`ясовано, що загальна сума коштів стягнутих у виконавчому провадженні з ОСОБА_1 становить 20 413 грн. 28 коп. Всі інші платіжні інструкції, на час подання даної заяви, залишаються не виконаними. Отже, зобов`язання до повернення коштів, зазначених в прохальній частині скарги має бути зменшене, з 113 427,00 грн. до 20 413 грн. 28 коп. Окрім того, з`ясовано та документально підтверджена відсутність боргу у ОСОБА_1 у справі про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Накладений судом штраф та стягнутий судовий збір ОСОБА_1 добровільно сплачено ще 08.05.2025 року. Також наголошено на відсутності підстав стягувати суму штрафу у подвійному розмірі. Із реєстраційної картки вхідного документу № 16485/25-Вх від 02.05.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 подав заяву про видачу судового рішення у справі № 333/1155/25, 02.05.2025 року. Після цього, (08.05.2025 року) він добровільно сплатив штраф та судовий збір. Таким чином, ОСОБА_1 дотримався вимог закону щодо строків і порядку виконання постанови про накладення штрафу, закріплених в ст. 307 КУпАП. Відповідно, у його відношенні не законно застосовані положення ст. 308 КУпАП, про примусове виконання постанови про стягнення штрафу в подвійному розмірі. Вбачається, що за вказаних обставин суд, як стягувач не мав законних підстав подавати постанову на примусове стягнення 11.06.2025 року, що підтверджується супровідним листом суду за №...9310/2025

Представник ОСОБА_1 адвокат Сердюк Р.В. просить суд розглянути скаргу від 14.07.2025 року, з врахуванням уточнень та доказів, а саме:

- прийняти зменшення вимог про зобов`язання повернення коштів, з 113 427,00 грн. до 20 413 грн. 28 коп.

- розглянути скаргу з врахуванням обставин про добровільну сплату штрафу та судового збору 08.05.2025 року.

21.07.2025 року від представника Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло клопотання про долучення доказів, а саме, копій матеріалів ВП № 78527995 за виконавчим листом постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2025 року, справа № 333/1155/25 та відзив. Представник вважає скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 04.07.2025 року на виконання до Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява від Комунарського районного суду м. Запоріжжя для виконання виконавчого документу в частині стягнення: боржника з доданим виконавчим документом (постанова № 333/1155/25, видана 03.04.2025 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя) та доданою відповіддю № 1335240 від 30.04.2025 року щодо реєстрації особи в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків. Постанова про стягнення з ОСОБА_1 штрафу була зареєстрована в автоматизованій системі виконавчого про (далі АСВП) 04.07.2025 року. 04.07.2025 року державним виконавцем винесено поставу про відкриття виконавчого провадження. 04.07.2025 року державним виконавцем також було винесено постанову про мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про арешт коштів боржника. Також встановлено, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_3 , що є територією Комунарського району м. Запоріжжя. В матеріалах виконавчого провадження № 78527995 відсутні будь-які повідомлення чи звернення від боржника із зазначенням іншого місця реєстрації, проживання. А отже боржник навіть не повідомив державного виконавця після відкриття виконавчого провадження про фактичне проживання чи реєстрації. Оскільки вищезазначений виконавчий документ відповідав нормам закону, був пред`явлений за місцем мешкання ОСОБА_1 , з додержанням строків встановлених законом (згідно із законом № 2129-ІХ від 15.03.2022 року внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», п. 10.2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження»: тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ: 4) визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану) у зв`язку з чим, у державного виконавця були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження. Виходячи з чого державним виконавцем 04.07.2025 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також після виявлення рахунків боржника державним виконавцем відповідно до ст. 48 Закону в рамках ВП № 78527995 були направлені платіжні інструкції на всі рахунки боржника для списання коштів в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням. В результаті платіжних інструкцій з рахунків боржника були списані грошові кошти на загальну суму 22 081 грн. 66 коп. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітент електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установ, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках та електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватно виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Тобто, в порядку цивільного судочинства може бути оскаржено рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства. Проте з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України щодо оскарження дій державного виконавця та скасування постанов державного виконавця. Таким чином, спір у цій справі полягає у оскарженні всіх постанов винесених державним виконавцем в рамках ВП № 78527995. У такому випадку рішення, дії посадових осіб державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

22.08.2025 року до суду від представника Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло клопотання про долучення доказів, а саме постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.08.2025 року на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

15.09.2025 року до суду від представника Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про розгляд скарги за відсутності їх представника, також додатково зазначено, що боржнику ОСОБА_1 повернуто примусово стягнуті кошти, усі дії виконавчої служби були проведені відповідно до діючого законодавства, відділом вжито заходи спрямовані на законне виконання судового рішення. Просить у скарзі відмовити.

У судове засідання скаржник не з`явився, його представник адвокат Сердюк Р.В. надав заяву, в якій просив провести розгляд скарги без участі заявника ОСОБА_1 і його адвоката, доводи скарги від 14.07.2025 року, яка уточнена заявою від 20.07.2025 року, підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Державний виконавець Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Робота А.Є. у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила провести розгляд скарги без її участі, у задоволенні скарги відмовити, враховуючи письмові заперечення.

Дослідивши матеріали справи та наявній в ній письмові докази в тому числі копії матеріалів ВП № 78527995, суд дійшов до висновку до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною другою ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 року № 5-рп/2013у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19.03.1997 року).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження під час проведення виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2025 року, справа № 333/1155/25 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено штраф в розмірі 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Постанова набула законної сили 15.04.2025 року (а.с. 7-8).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанова суду по справі про адміністративне правопорушення є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

У постанові суду від 03.04.2025 року зазначено: дата набрання законної сили 15.04.2025 року, строк пред`явлення до виконання 03.07.2025 року, дата видачі постанови 11.06.2025 року

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання рахується з дати набрання ним законної сили, хоча в деяких випадках він може бути меншим або більшим залежно від типу документа (наприклад, рік для виконавчих написів або три роки для загальних випадків). Строк виконання зобов`язання, якщо він не встановлений, визначається моментом пред`явлення вимоги.

Судом встановлено, що у виконавчому документі № 333/1155/25 невірно (помилково) зазначено строк пред`явлення до виконання 03.07.2025 року, вірний строк необхідно рахувати з 15.04.2025 року (день набрання законної сили), тобто 16.07.2025 року є вірним строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Враховуючи даний факт, державним виконавцем постанову про відкриття виконавчого провадження винесено у встановленні законодавством строки.

Окрім того, датою видачі постанови є 11.06.2025 року, а до виконавчої служби виконавчий документ надійшов лише 04.07.2025 року, про що свідчить вхідний штамп виконавчої служби № 8833.7.29.23.36 (а.с. 47). Саме в цей день, 04.07.2025 року державним виконавцем винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження № 78527995 від 04.07.2025 року; про арешт коштів боржника від 04.07.2025 року (в межах суми звернення стягнення 37 809,00 грн.); про витрати виконавчого провадження від 04.07.2025 року (409,00 грн.); про стягнення виконавчого збору від 04.07.2025 року (3 400,00 грн.) (а.с. 50-53).

Згідно з відповіддю № 1335240 від 30.04.2025 року встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_3 , що є територією Комунарського району м. Запоріжжя. Нерухоме майно відсутнє.

Інші відомості щодо місця реєстрації боржника в матеріалах виконавчого провадження відсутні, тому порушень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» не встановлено.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» в рамках ВП № 78527995 були направлені платіжні інструкції на всі рахунки боржника для списання коштів в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням 07.07.2025 року одночасно три платіжних інструкції, кожна з яких на суму 37 809,00 грн. (№ 41585 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», № НОМЕР_6 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», № НОМЕР_7 АТ «ОЩАДНИЙ БАНК») (а.с. 21-22).

Станом на 20.07.2025 року адвокатом Сердюк Р.В. зазначено, що загальна сума стягнутих коштів у виконавчому провадженні складає 20 413 грн. 28 коп. (стягнуто 08.07.2025 року), у відзиві, поданому 21.07.2025 року державним виконавцем зазначено, що з рахунків боржника списано кошти на загальну суму 22 081 грн. 66 коп.

При цьому, згідно з квитанцією до платіжної інструкції № 0.0..1 від 08.05.2025 року ОСОБА_1 сплачено штраф в сумі 17 000,00 грн. та згідно з квитанцією до платіжної інструкції № 0.0..1 від 08.05.2025 року сплачено судовий збір в розмірі 605,60 грн. (а.с. 33,34 зворіт).

Постанову суду від 03.04.2025 року ОСОБА_1 отримано 02.05.2025 року (а.с. 34, зворіт).

Відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених ст. 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Враховуючи, що ОСОБА_1 отримав постанову суду 02.05.2025 року, штраф останнім сплачено 08.05.2025 року, то застосування ст. 308 КУпАП є недоречним.

Доказом виконання постанови, а саме сплати штрафу являється квитанція банківської установи, оригінал якої необхідно надати до секретаріату суду, у разі добровільної сплати штрафу.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна.

Згідно з ч. 2 ст. 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто, після закінчення строку для добровільної сплати штрафу, суд, яким винесено постанову, звертається до виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, шляхом надсилання для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби, за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна, а відділ державної виконавчої служби уповноважений приступити до примусового стягнення подвійного розміру накладеного штрафу.

Таким чином, суд не вбачає порушень ст. 308 КУпАП і відкриття виконавчого провадження вже на подвійний розмір штрафу (34 000,00 грн.), так як ОСОБА_1 не було надано до суду копій квитанцій про сплату штрафу та судового збору. Окрім того, останній не надав докази сплати штрафу і до виконавчої служби, що у подальшому призвело до винесення постанов державним виконавцем в межах виконавчого провадження.

Щодо постанови про арешт коштів боржника.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, в тому числі є звернення стягнення на кошти боржника.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною першою ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

При цьому ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Відповідно до частини першої-четвертої ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено заборону для виконавця накладати арешт на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

З наведеного вбачається, що виконавець накладає арешт на всі рахунки боржника, які виявлені в ході примусового виконання рішення, а банк в свою чергу самостійно визначає режим рахунку та приймає рішення про накладення арешту на такий рахунок.

При накладенні арешту на рахунок боржника державний виконавець не володіє інформацією про спеціальний режим такого рахунку, а тому вказує про це в постанові про арешт коштів боржника.

Вищевказані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Роботою А.Є. під час винесення постанови ВП № 78527995 від 04.07.2025 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 було дотримано, зазначено в постанові, що не підлягають арешту в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 ч. 1 ст. 34 цього Закону .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) викладений висновок, що «стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом

Постановою Верховного Суду № 338/1549/21 від 26.09.2024 року визначено, що саме банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У разі, якщо банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їх подальше списання не можна вважати протиправними. Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 14.08.2024 року у справі № 338/1125/23.

У ході розгляду скарги, судом з`ясовано, що при примусовому виконанні виконавчого листа про стягнення коштів з ОСОБА_1 старшим державним виконавцем, в межах наданих повноважень, здійснено усі необхідні виконавчі дій для встановлення наявності майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення та за рахунок якого можливо виконати рішення суду про стягнення боргу.

22.08.2025 року старшим державним виконавцем Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Роботою А.Є. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій встановлено про повне фактичне виконання рішення суду згідно з повідомленням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2025 року (сплачено штраф в розмірі 17 000,00 грн.) в строки, встановлені ст. 307 КУпАП до відкриття виконавчого провадження. Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 34 000,00 грн., сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди державного виконавця 3 400,00 грн. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду.

Згідно з платіжною інструкцією № 16489 від 22.08.2025 року на суму 18 272 грн. 66 коп. та платіжною інструкцією № 16581 від 26.08.2025 року на суму 3 400,00 грн. Комунарським ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернуто ОСОБА_1 надмірно стягнуті кошти за ВП № 78527995.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що дії державного виконавця є правомірними, постанова старшого державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Роботи А.Є. від 04.07.2025 року про відкриття ВП № 78527995 на підставі виконавчого листа № 333/1155/25 від 03.04.2025 року винесена без порушень, в межах строків пред`явлення до виконання, за місцем реєстрації боржника.

Щодо вимоги про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Роботи А.Є., вчинені нею 04.07.2025 року у ВП № 78527995 про стягнення витрат виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та скасування постанови про витрати виконавчого провадження від 04.07.2025 року, постанови про стягнення виконавчого збору від 04.07.2025 року.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної виногороди, є окремими виконавчими документами.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка взаконіна вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

За змістом ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28.11.2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13.03.2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03.04.2019 року та 10.04.2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29.05.2019 року у справі № 758/8095/15-ц (провадження № 14-134цс19), від 02.10.2019 року у справі № 753/22823/18-ц (провадження № 14-408цс19).

Таким чином оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 229/1026/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що вимога про визнання неправомірними дій Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та старшого державного виконавця Роботи А.Є. про стягнення з ОСОБА_1 409,00 грн. та 3 400,00 грн. виконавчого збору у ВП № 78527995 та зобов`язання повернути кошти, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що такі дії старшого державного виконавця можуть бути оскаржені шляхом подання відповідного адміністративного позову в порядку адміністративного судочинства.

Окрім того, надмірно стягнуті кошти Комунарським ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернуті ОСОБА_1 .

Враховуючи, що на момент розгляду скарги в суді ВП № 78527995 закінчено на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення суду, надмірно стягнуті кошти повернуто боржнику, скарга не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення витрат за сплату судового збору з державного виконавця, суд вважає роз`яснити наступне.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Питання про стягнення витрат скаржника на правничу допомогу адвоката у даній справі суд вирішує наступним чином.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником скаржника не було надано жодного документу, також не було зазначено, що докази понесених витрат будуть надані відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що представником Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) категорично заперечується стягнення судових витрат на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що на момент розгляду скарги відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 352-354, 447-449 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сердюка Романа Вікторовича на дії старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Робота Анни Євгеніївни, заінтересована особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовити.

Закрити провадження у скарзі в частині визнання неправомірними дії Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та старшого державного виконавця Роботи ААнни Євгенівни щодо винесення постанов про стягнення витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору та їх скасування.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд скарги в цій частині віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 15 вересня 2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик