Справа № 344/5246/24
Провадження № 22-ц/4808/1085/25
Провадження № 22-ц/4808/1164/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Пнівчук О.В. Баркова В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , адвоката Григорчука М.В., представника акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» адвоката Оліградського М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Григорчук Мирослав Васильович, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене 20 травня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 22 травня 2025 року, та на додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Антоняком Т.М. 17 червня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 19 червня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року адвокат Григорчук Мирослав Васильович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з позовом до АТ «Прикарпаттяобленерго», у якому просив: визнати неправомірними дії представниками філії «Коломийська» AT «Прикарпаттяобленерго» щодо інформування споживача ОСОБА_2 про наміри здійснити заміну приладів обліку електроенергії та ймовірне відключення від електропостачання; скасувати акти № 243589-4 та 243589-5 від 20.11.2023 року (встановлення/зміни/технічної перевірки/збереження пломб вузла обліку (засобу обліку), встановленого на об`єкті Споживача); зобов`язати відповідача негайно відновити електропостачання будинку АДРЕСА_1 ; стягнути з АТ «Прикарпаттяобленерго» десять тисяч гривень як витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 є єдиною власницею будинку АДРЕСА_1 . Після смерті матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач належно виконує умови договорів між померлою особою і АТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії «Коломийська» (особові номери абонента НОМЕР_1 та НОМЕР_2 - договори від 21.08.2008 року). Заборгованості за використану електроенергію не має.

20 листопада 2023 року о 13 год. 00 хв. від керівника ТОВ «Покутська варта» ОСОБА_3 стало відомо, що о 12 год. 30 хв. втрачено зв`язок з приладом охорони домоволодіння через відсутність електропостачання. Причина значеної ситуації йому невідома, але ним висловлено припущення, що такі ситуації трапляються при проведенні ремонтних робіт працівниками РЕМ. Приблизно через 5 год, коли зв`язок не відновився, було повідомлено про цей факт власницю будинку ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 зателефонував на гарячу лінію відповідача, де йому повідомили, що споживача відключено від електропостачання працівниками РЕМ через недопуск до приладу обліку (електролічильника). Жодної іншої інформації представнику ОСОБА_1 отримати не вдалося, окрім контактного телефону Коломийської філії РЕМ.

21.11.2023 року, розуміючи загрозу проникнення крадіїв до будинку, він зателефонував за номером 034-33-4-42-25, де йому пояснили, що електропостачання відключено з тієї причини, що електролічильники підлягають заміні, а представника РЕМ до приладів не допущено. Він висловив заперечення, що жодного повідомлення про наміри замінити лічильники позивач не отримувала, за тією адресою ніколи не проживала, у будинку ніхто не проживає.

Це означає, що споживання електроенергії практично немає (блок приладу охорони можна не брати до уваги, бо електроенергію від практично не споживає). Власниця будинку ОСОБА_1 , яка постійно проживає в м. Ірпінь Київської області, вже майже два роки як виїхала за кордон після звільнення м. Ірпінь від російських загарбників та отримала статус біженки.

В Україну позивач приїздить періодично, лише для отримання медичної допомоги. Тому вважає, дії щодо відключення електропостачання неправомірними саме через недопущення до приладу обліку електричної енергії, оскільки не відбулося належного інформування абонента.

В подальшому, представник позивача зателефонував на гарячу лінію обленерго (0800-504-020) і зареєстрував скаргу (№ 168 від 21.11.2023 року). Після цього здійснив дзвінок керівникам Коломийського РЕМ за номерами щодо виправлення становища і недопущення загрози обкрадання будинку, де зберігаються матеріальні цінності на суму понад 350 тис. грн. (приблизний підрахунок), оскільки будинок використовується як складське приміщення для збереження від знищення ворожими снарядами перевезеного з м. Ірпінь майна власниці та її родини, однак результат був такий же - вони стверджували, що працівники все зробили відповідно до закону. Його доводи щодо того, що жодної інформації про необхідність заміни лічильників абонент не отримувала, а також що в такий спосіб грубо порушено її право власності і права споживача, який добросовісно розраховувався за спожиту електроенергію, до уваги не було взято.

Сторона позивача категорично не погоджується з такими рішеннями і вважає, що дії працівника РЕМ, який відключив будинок від електропостачання, є неправомірними. Більше того, відключення відбулося без належного документального оформлення, а підтверджуючі документи щодо попереднього актування недопущення споживачеві не надсилались. Працівниками РЕМ не було складено акт про недопуск в присутності представника власниці чи її самої, що суперечить вимогам Кодексу комерційного обліку електричної енергії.

Враховуючи наведене просив визнати неправомірними дії представників філії «Коломийська» АТ «Прикарпатобленерго» щодо інформування споживача ОСОБА_2 про наміри здійснити заміну приладів обліку електроенергії та ймовірне відключення від електропостачання, скасувати акти №243589-4 та 243589-5 від 20.11.2023 року (встановлення/зміни/технічної перевірки/збереження пломб вузла обліку (засобу обліку), встановленого на об`єкті споживача та зобов`язати відповідача негайно відновити електропостачання будинку АДРЕСА_1 .

У травні 2025 року представник акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» Оліградський М.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у якій зазначив, що ним на виконання вимог ст. 133 та 141 ЦПК України подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також докази щодо їх розміру, які відповідач сплатив у зв`язку з розглядом даної справи. Просив стягнути з ОСОБА_1 витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 6 300 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що при зверненні до суду сторона позивача не обґрунтувала належним чином порушення її прав як споживача та не надала достатніх, допустимих та належних доказів, які б підтверджували таке порушення.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року частково задоволено вимоги представника АТ «Прикарпаттяобленерго» - адвоката Оліградського М.В. про стягнення судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Прикарпаттяобленерго» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4300 грн.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, представником ОСОБА_1 адвокатом Григорчуком М.В. подані апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції та на додаткове рішення цього суду щодо судових витрат у яких вказано, що обидва рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. З приводу наведеного, зазначив, що всі представлені позивачем докази досліджувалися у ході судового розгляду, однак їх процесуальна оцінка судом не здійснювалася.

Відповідно до п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, а також яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Однак, на думку представника позивача, суд залишив ці законодавчі приписи поза увагою.

Окрім того, зазначив, що судом порушено вимоги ст. 259 ЦПК України відповідно до яких суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків передбачених ЦПК України. Проте, суд першої інстанції закінчивши розгляд справи 13 травня 2025 року, призначив проголошення рішення на 20 травня 2025 року, чим порушив вимоги ч. 1 вищезазначеної статті.

Також вважає, що оскільки особа, якій адресовані повідомлення про необхідність забезпечення доступу працівників АТ «Прикарпаттяобленерго» до встановленого у домогосподарстві засобу розрахункового обліку електроенергії, померла, то ототожнення такої особи зі спадкоємцем шляхом неправомірного узагальнення поняттям «споживач» є хибним з боку суду. У такий спосіб, на його думку, суд безпідставно визначив відповідальним фактичного споживача ОСОБА_1 і нівелював те, що позивач могла бути обізнана зі змістом листів, що адресовані її померлій матері.

Окрім того, вважає, що судом проігноровано положення Постанови НКРЕК №1822 від 04.10.2023 року, якою внесено зміни до Правил роздрібного ринку електричної енергії, а саме щодо укладення договорів з його спадкоємцем, який у встановленому законом порядку скористався правом на подання заяви про прийняття спадщини, до складу якого входить об`єкт побутового споживача до моменту набуття права власності на нього. Новий договір укладається на умовах діючого договору споживача і діє до моменту звернення спадкоємця після набуття права власності на об`єкт побутового споживача з наданням копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Судом також залишено поза увагою бездіяльність представників відповідача та порушення ними принципу добросовісності та розумності у відносинах із споживачем.

На переконання представника позивача, суд безпідставно ототожнює вимоги щодо фізичного забезпечення електропостачання будинку з судовим розглядом справи щодо оцінки правомірності дій представників відповідача про відключення будинку від електропостачання. Відновлення електропостачання не є предметом цього спору, а похідною вимогою, без якої рішення суду не має сенсу.

З огляду на вищезазначене просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення яким визнати неправомірними дії представників Коломийської філії АТ «Прикарпаттяобленерго» щодо інформування померлої споживачки ОСОБА_2 про наміри здійснити заміну приладів обліку електроенергії та відключення домогосподарства від електропостачання без належного повідомлення фактичного споживача. Також просив скасувати акти №243589-4 та №243589 від 20.11.2023 року, як такі що складені з порушенням встановленої процедури і зобов`язати АТ «Прикарпаттяобленерго» негайно відновити електропостачання будинку за адресою: АДРЕСА_1 без додаткової оплати.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат зазначив, що як і основне рішення, так і додаткове ухвалено з порушенням положень ст. 259 ЦПК України.

Представником відповідача подані документи, які не є такими, що сплачені у зв`язку з розглядом справи та підтверджені належними і допустимими доказами. Додана до заяви платіжна інструкція на суму 9800 грн., на переконання представника позивача, не відповідає критерію «пов`язана з розглядом справи», оскільки на день подання заяви про розподіл судових витрат у відповідача не існувало підстав для складання акту виконаних представником робіт та оплати його робіт без рішення суд, яке вступило в законну силу.

Представником відповідача проігноровано, те що згідно з положеннями ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподіл у судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, у додатках до заяви про розподіл судових витрат від 25.09.2024 року представником відповідача не надано жодного доказу, яким би підтверджувалися понесені відповідачем витрати.

В порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в акті виконаних робіт не зазначено, які конкретно роботи виконано представником відповідача, а лише зазначено загальні фрази.

Крім того, представником позивача зазначено, що акт приймання-передачі виконаних робіт у даній справі складено 28 травня 2024 року, тобто за 11 місяців до того дня, коли було прийняте судове рішення по даній справі. Відтак, станом на день подання заяви щодо судових витрат представник відповідача не міг знати скільки часу буде затрачено на участь у судових засіданнях та вчинення інших процесуальних дій. Тому вважає, що представником відповідача здійснено можливу фальсифікацію відомостей щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищенаведене просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні заяви АТ «Прикарпаттяобленерго» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Позиція інших учасників справи

Представник ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Оліградський М.В. подав відзив на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, у якому зазначив, що товариство вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною, обставини у ній не відповідають дійсності, а доводи відповідача будуються на припущеннях та нічим не підтверджуються.

Зазначив, що у випадку, якщо недопуск до вузлів обліку та ЗВТ спричинений умисними діями чи бездіяльністю користувача системи , такий факт фіксується актом про не допуск до вузла обліку одразу згідно з вимогами Кодексу комерційного обліку електричної енергії. Представникам АТ «Прикарпаттяобленерго» не було забезпечено доступу до встановленого у домогосподарстві засобу розрахункового обліку енергії.

Також у своїх доводах послався на умови Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії згідно з якими, сторона для якої виконання зобов`язань стало неможливим унаслідок обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж через 5 днів письмово повідомити іншу сторону про початок, тривалість та вірогідну дату припинення дії обставин непереборної сили. Позивач визнаючи себе споживачем електричної енергії не повідомила письмово АТ «Прикарпаттяобленерго» про початок, тривалість та вірогідну дату припинення дій обставин непереборної сили, а також письмово не повідомила про зміну свого місцязнаходження. Тому, вважає, що працівниками філії АТ «Прикарпаттяобленерго» вчинялися дії у відповідності до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, правил роздрібного ринку електричної енергії та Кодексу комерційного обліку електричної енергії.

Враховуючи наведене, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та стягнути з неї на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» витрати на професійну правничу допомогу.

Представник ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Оліградський М.В. також подав відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, у якому зазначив, що вважає її безпідставною та необґрунтованою виходячи з того, що представником відповідача подано до суду першої інстанції належні докази, що підтверджують розмір витрат, які відповідач сплатив у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та які підлягають стягненню з позивача. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано суду копію договору про надання правничої допомоги від 02.01.2024 року, копію акту від 28.05.2024 року на суму 9800 грн. та копію платіжної інструкції від 28.05.2024 року на суму 9800 грн. Отже, понесені витрати на професійну правничу допомогу є реальними, документально підтвердженими та доведеними.

Із врахуванням наведеного просив апеляцій скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін та стягнути з неї на користь ПАТ «Прикарпаттяобленерго» витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу у якій зазначив, що договори на електропостачання будинку АДРЕСА_1 укладено з попередньою власницею ОСОБА_2 . Цей факт є свідченням того, що позивач не не є стороною зазначених договорів, а відносини між нею та АТ «Прикарпаттяобленерго» визначаються положеннями Постанови НКРЕКП №1822 від 04.10.2023 року, якою внесено зміни до Правил роздрібного ринку електричної енергії з метою врегулювання договірних відносин з постачання електричної енергії у разі смерті споживача. Оскільки позивач не укладала з АТ «Прикарпаттяобленерго» договорів про електропостачання будинку, то на неї не поширюються дія положень законодавчих підзаконних нормативно-правових актів, які б її прирівнювали до споживача.

Також вказав, що позивач ніколи не проживала по АДРЕСА_1 , тому у неї не було обов`язку інформувати АТ «Прикарпаттяобленерго» про зміну місця свого проживання. Окрім того, на день відключення електропостачання будинку між АТ «Прикарпаттяобленерго» та померлою ОСОБА_2 існували чинні договори електропостачання, що виключало для позивача можливість бути споживачем у розумінні положень ЦК України.

З врахуванням наведеного просив суд задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати основне та додаткове рішення суду першої інстанції та відмовити представнику відповідача у стягненні з позивачки 8000 грн. судових витрат.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

В судовому засіданні представник особи, яка подала апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 , адвокат Григорчук М.В. доводи апеляційних скарг підтримав, просив апеляційні скарги задовольнити.

Представник акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» адвокат Оліградський М.В. апеляційні скарги не визнав.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника особи, яка подала апеляційні скарги, і представника відповідача акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», дослідивши матеріали справи, та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги є необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 95196241.

Згідно довідки № 4626 від 09.10.2020, виданої Відділом ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.41 том 1).

Споживач у ОСОБА_2 рекомендованими листами 18.10.2023 року відповідачем направлено два повідомлення про забезпечення доступу працівників АТ «Прикарпаттяобленерго» до встановленого у домогосподарстві засобу розрахункового обліку електроенергії 02.11.2023 в період з 08 по 17 год, з пропозицією узгодження зручного часу для доступу представників АТ «Прикарпаттяобленерго» до електроустановки для проведення заміни електролічильника (а.с. 57-58 том 1).

02.11.2023 року представниками АТ «Прикарпаттяобленерго», за участю енергетика ТОВ «Коломия 911» Прокопіва І.Я., було складено два акти про недопуск працівників АТ «Прикарпаттяобленерго» до встановленого у домогосподарстві засобу розрахункового обліку електроенергії, які направлялися за адресою будинковолодіння ОСОБА_2 рекомендованими листами (а.с. 55-56 том 1).

Цього ж дня представниками АТ «Прикарпаттяобленерго» на адресу ОСОБА_2 рекомендованими листами направлено два попередження про припинення електропостачання за недопущення до проведення до заміни приладу обліку (а.с. 51-54).

20.11.2023 року працівниками АТ «Прикарпаттяобленерго» складено акти № 243589-4 та № 243589-5 встановлення/зміни/ технічної перевірки/збереження пломб вузла обліку (засобу обліку), встановленого на об`єкті споживача, у яких зафіксовано що вимкнення споживача відключено за недопуск до приладу обліку (електролічильника) (а.с.46-49 том 1).

Застосовані норми права

Правовідносини між сторонами регулюються Цивільний кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про енергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року (чинні до 26.06.2018 року), Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕП) від 14 березня 2018 року № 312 (далі ПРРЕЕ).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Положеннями ст.ст. 641, 642 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті (ч. 4 ст. 63 Закону).

Абзацом 4, 5 ч. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що обов`язки енергопостачальників або інших суб`єктів, визначених законом щодо постачання та розподілу електричної енергії, встановлюються законом, що регулює відносини у сфері постачання та розподілу електричної енергії. Послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» (надалі - Закон), учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів: про надання послуг з розподілу, про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, тощо.

Ч.ч. 1, 2 ст. 56 цього закону встановлено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником.

Побутові споживачі та малі непобутові споживачі мають право на отримання універсальних послуг відповідно до цього Закону. Споживач з-поміж іншого зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії. (відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 58 вищезазначеного закону).

Частиною 1 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕП) від 14 березня 2018 року № 312 (далі ПРРЕЕ).

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» (від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР, який втратив чинність з 01.07.2019 року) та пункту 3 ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється останнім згідно з Типовим договором про користування електричною енергією.

Між тим, відсутність договору відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг електропостачання, оскільки згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Такими діями у спірних правовідносинах є надання відповідачем послуг з електропостачання та їх отримання позивачем.

Так, отримання з енергопостачання та здійснення оплати за неї слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» та ПКЕЕН.

Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року (чинні до 26.06.2018 року), якими регулювалися відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками і були обов`язковими для виконання усіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Згідно з п. 3 Правил користування електричною енергією для населення № 1357 від 26 липня 1999 року, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.

Договір про користування електричною енергією вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.

У разі звернення до електропостачальника особи, яка є спадкоємцем та/або яка на час відкриття спадщини проживала разом із побутовим споживачем, з яким було укладено договір, протягом строку оформлення відповідних прав на об`єкт відключення електроустановок об`єкта електропостачальником не здійснюється за умови своєчасної оплати спожитої електричної енергії. На цей строк електропостачальник укладає із зазначеними особами договір на строк, необхідний для оформлення відповідних прав на об`єкт (абзац четвертий пункту 6 Правил).

Для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об`єкт побутового споживача до електропостачання. (пункт 7 Правил)

Відповідно до пункту 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» 14.03.2018 № 312 до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема, сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Згідно п. 5.5.7. Правил споживач має забезпечити доступ персоналу оператора системи для виконання оперативних перемикань, відключень електроустановок оператора системи, обслуговування розрахункових засобів вимірювання електричної енергії, протиаварійної системної автоматики, виконання робіт, пов`язаних зі спорудженням і ремонтом електричних мереж оператора системи, що розташовані на території споживача.

Відповідно до п. 2.2.6. Правил заміну елементів вузла обліку забезпечує його власник.

За змістом п. 6.2.8. Кодексу комерційного обліку електричної енергії акт про недопуск до вузла обліку є підставою для припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії користувачу системи у порядку, визначеному пунктом 7.5 розділу VІІ Правил роздрібного ринку та підпунктом 3 пункту 11.5.2 глави 11.5 розділу ХІ Кодексу системи розподілу.

Згідно п. 7.5 ПРРЕЕ припинення постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення.

Згідно з підпунктом 7 пункту 5.2.1 частини 5.2 Розділу V ПРРЕЕ, електропостачальник має право на безперешкодний доступ (за пред`явленням службового посвідчення) до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що встановлені на об`єктах споживачів, для візуального або автоматизованого зняття показів розрахункових засобів комерційного обліку.

Відповідно до підпункту 1.2.1 пункту 1.2 розділу І ПРРЕЕ, на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які надаються відповідно до цих правил, Кодексу системи передачі, Кодексу системи розподілу та Кодексу комерційного обліку.

За п.2.3.5. ПРРЕЕ, планова заміна, у тому числі на виконання вимог нормативно-правових актів, технічна підтримка та обслуговування розрахункових засобів вимірювальної техніки електричної енергії здійснюються їх власником господарським або підрядним способом або постачальником послуг комерційного обліку відповідно до договору про надання послуг комерційного обліку, який укладається між споживачем та постачальником послуг комерційного обліку відповідно до Кодексу комерційного обліку.

Оператор системи зобов`язаний проводити не рідше одного разу на шість місяців контрольний огляд та не рідше одного разу на три роки технічну перевірку вузлів обліку у споживачів відповідно до затверджених графіків за місцем провадження господарської діяльності з розподілу/передачі електричної енергії ( п. 6.5.1. Кодексу).

Розділом 6.1 глави IV Кодексу комерційного обліку електричної енергії визначено, що власники вузлів обліку, а також суб`єкти (власники), які контролюють електроустановки, об`єкти або окремі елементи об`єкта, територію (приміщення), де встановлені вузли обліку (зокрема споживачі), зобов`язані забезпечити безперешкодний доступ уповноваженим представникам контролюючих органів, операторів системи, електропостачальників, ППКО, власників відповідного обладнання та інших заінтересованих сторін, які мають на це право (зокрема субспоживачів), для проведення контрольного огляду та/або технічної перевірки вузлів обліку, зчитування показів, а також отримання інформації, що зберігається в первинній базі даних лічильників електричної енергії.

Згідно з пунктом 6.2.6 розділу 6.2 глави IV Кодексу (у редакції, що була чинною на час правовідносин), якщо протягом двох розрахункових періодів уповноважені представники ППКО/оператора системи або електропостачальника не мали доступу до вузла обліку та ЗВТ споживача, вони направляють споживачу поштою повідомлення про дату наступного відвідування чи прохання передати покази засобу обліку. Якщо після цього споживач не передав дані про кількість спожитої електричної енергії та/або не надав доступу до вузла обліку та ЗВТ, цей факт фіксується актом про недопуск. Водночас якщо недопуск до вузлів обліку та ЗВТ під час проведення їх позапланового контрольного огляду або технічної перевірки спричинений умисними діями (бездіяльністю) споживача, то такий факт фіксується актом про недопуск одразу. Один екземпляр акта про недопуск має бути особисто вручений під підпис споживачу, ВТКО та/або стороні, яка контролює об`єкт, на якому встановлений вузол обліку, або відправлений поштовим зв`язком рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштових відправлень ( п 6.2.7 Кодексу).

Датою отримання акта про недопуск до вузла обліку буде вважатися дата його особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом). Акт про недопуск до вузла обліку може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з електропостачальником та договором з оператором системи або додатками до нього (п. 6.2.8 Кодексу)

У разі відмови споживача, представника ВТКО та/або сторони, яка контролює об`єкт, на якому встановлений вузол обліку, підписувати акт про недопуск або його відсутності в акті робиться відповідний запис. У цьому випадку акт вважається дійсним, якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи або більше одного уповноваженого представника оператора системи, а відмова споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про недопуск підтверджується відеозйомкою (п. 6.2.9 Кодексу).

Так, складений акт про недопуск споживачем до вузла обліку є підставою для проведення відключення від електропостачання у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку, якщо протягом п`яти робочих днів від дня отримання акта про недопуск ВТКО та/або суб`єкт, який контролює об`єкт, не забезпечить представникам ППКО/електропостачальника/оператора системи доступ до свого об`єкта та електроустановок для контрольного огляду, технічної перевірки, виконання інших робіт, які передбачені цим Кодексом, або не узгодить з ними дату проведення таких робіт (п.6.2.10 Кодексу).

У правовідносинах, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» як споживач, так і надавач послуг мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом встановлено, що позивачка набула право власності на будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2013 року, однак договір з відповідачем про постачання електричної енергії до об`єкта нерухомого майна нею не був укладений а ні Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року (чинні до 26.06.2018 року), а ні за Правилами роздрібного ринку електричної енергії затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕП) від 14 березня 2018 року № 312 (далі ПРРЕЕ).

Крім того, позивачкою не подано жодних доказів про те, що нею оплачувалася спожита електрична енергія об`єктом нерухомості з 2013 року по день припинення електропостачання.

Отже, позивачка якщо і отримувала послугу з постачання електричної енергії і використовувала електричну енергію по об`єкту нерухомого майна, то без відповідної правової підстави, якою міг бути лише відповідний договір.

У цій справі акти про недопуск складались у відсутності споживача.

Оскільки позивачка не уклала договір про постачання електричної енергії з відповідачем, а здійснювала бездоговірне використання електричної енергії, не оплачуючи її постачання, тому дії відповідачача з припинення електропостачання до будинку є правомірними і час ухвалення рішення судом першої інстанції позову в частині зобов`язання відповідача відновити електропостачання до будинку не було, оскільки такий договір не був укладений.

Що стосується висновку про відмову у визнанні неправомірними дій представників відповідача щодо інформування ОСОБА_2 , яка померла, про наміри здійснити заміну приладів обліку електроенергії та ймовірне відключення від електропостачання, скасуванні актів відповідача № 243589-4 та № 243589-5 встановлення/зміни/ технічної перевірки/збереження пломб вузла обліку (засобу обліку), встановленого на об`єкті споживача, то такий спосіб захисту є неналежним.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право;відновлення становища, яке існувало до порушення;примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18) зроблено висновок, що «акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав».

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2022 року у справі №953/1681/20 (провадження №61-15990св21).

Зазначене попередження та акти можуть бути визнані як докази із наданням їм відповідної оцінки судом під час вирішення позовної вимоги, зокрема щодо неправомірного відключення постачання електричної енергії, при вирішенні якої суд зобов`язаний дати оцінку фактам, зазначеним в цих попередженнях та актах.

Отже, позивач не довела той факт, що вона є споживачем послуг на договірних засадах за цим об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що сторона позивача не обґрунтувала належним чином порушення її прав як споживача та не надала достатніх, допустимих та належних доказів, які б підтверджували таке порушення, є цілком правильними.

Щодо порушень норм процесуального права в частині проголошення рішення суду, то порядок переходу до стадії ухвалення судового рішення передбачений статтею 244 ЦПК України, що зафіксовано у протоколі судового засідання № 4514609 (а.с.199-200, том 1) і ця процесуальна дія відповідає вимогам процесуального закону.

Що стосується додаткового рішення, то слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Із матералів справи встановлено, що позов поданий 20.03.2024р., представник відповідача адвокат Оліградсткий М.В. вступив у справу 26.03.2024 року, подавши суду відповідну заяву (а.с.66-67,69-70 том 1) та ордер на надання правничої (правової) допомоги у Івано-Франківському міському суді від 26.03.2024р. (а.с.68,71, то1).

Договір про надання правничої допомоги між відповідачем та адвокатом Оліградським М.В. укладений 02.01.2024р. (а.с.168-169 том 1).

Адвокатом Оліградським М.В. 04.04.2024р. надані послуги з подання відзиву на позовну заяву з переліком документів (а.с.72-118 том 1), які ним оцінені у акті виконаних робіт від 28.05.2024 року у 2800 грн. Крім того, адвокат брав участь у судових засіданнях в режимі відео конференції 24.04.2024 року (а.с.133-134 том 1), 11.06.2024 року (а.с. 155-156 том 1), 21.01.2025р. (а.с.180,182 том 1), 13.05.2025р. (а.с.199-200 том 1). В ході розгляду справи адвокатом подавалися заперечення на заяву про забезпечення позову (а.с.151-153 том 1). Одна година роботи адвоката оцінена за будь-яку послугу у 700 грн., про що зазначено у акті приймання передачі від 28 травня 2024 року (а.с.169 том 1).

Заява про понесених судових витрат подана 25.09.2024 року (а.с.163-166 том 1), тобто до проведення судових дебатів по справі.

Квитанція про оплату послуг адвоката свідчить про те, що відповідачем понесені витрати в розмірі 9800 грн.

Слід зазначити, що законом не забороняється авансування послуг адвоката і визначення їх орієнтовного обсягу.

Суд першої інстанції, оцінивши реальність наданих адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також застосувавши критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, стягнув зменшений розмір витрат на рівні 4 300 грн.

Отже, доводи апелянта про скасування додаткового рішення суду і відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу не заслуговують на увагу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його обґрунтованості не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Григорчук Мирослав Васильович, залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2025 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Максюта І.О.

Судді: Пнівчук О.В

Барков В.М.

Повний текст постанови складено 16.09.2025року