Справа № 635/4820/25
Провадження № 2-о/635/192/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

присяжних Шунько О.Г., Лопати М.О.

за участю секретаря Старишко Д.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Керімова А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про оголошення фізичної особи померлою,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2025 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просить оголосити померлим свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти 14.01.2023 р. у м. Бахмут Донецької області під час виконання обов`язків військової служби у період дії воєнного стану, виконуючи бойове завдання по захисту Батьківщини та забезпечуючи здійснення захисту національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації.

В обґрунтування своїх доводів заявник вказує, що ОСОБА_4 був військовослужбовцем та 14.01.2023 року у районі м. Бахмут Донецької області під час безпосереднього зіткнення з противником з боку Збройних Сил Російської Федерації під час артилерійського обстрілу зник безвісти, про що родиною отримано сповіщення сім`ї №40 від ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.01.2023. Місце загибелі військовослужбовця є тимчасово окупованою територією. Через викладені обставини та неможливість у позасудовому порядку вирішити своє питання, заявник звернувся за захистом своїх прав до суду. Оголошення померлим сина заявника необхідно задля отримання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Ухвалою суду від 26.06.2025 р. провадження у справі відкрито.

07.07.2025 року до суду надійшли пояснення Міністерство оборони України, в яких зазначено наступне. ОСОБА_4 не займав жодної посади в штаті саме Міністерства оборони України, як юридичної особи, військової служби безпосередньо в Міністерстві оборони України не проходив, а отже, будь-які безпосередні правовідносини між ОСОБА_4 та Міністерством оборони України місця не має. Просили суд врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 11.12.2024 по справі № 755/11021/22 в частині обліку строку, зі спливом якого особа може бути оголошена померлою. Просили прийняти рішення в межах чинного законодавства, що не суперечить інтересам обороноздатності України в умовах введеного на території України воєнного стану. У разі визнання судом необхідності, витребувати додаткові відомості від державних органів стосовно громадянина ОСОБА_4 . Розгляд справи провести за відсутності представника Міністерства оборони України.

22.07.2025 р. до суду надійшли пояснення представника ОСОБА_3 , в яких представник зробив зауваження щодо неточностей та описок у заяві ОСОБА_1 та зазначив, що ОСОБА_4 також має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка також є заінтересованою особою.

28.07.2025 р. до суду надійшли пояснення Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в яких зазначено про відсутність заперечень проти заяви ОСОБА_1 . Просили про розгляд справи за відсутності представника.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 , його представник заяву підтримали з підстав, викладених у ній. Заявник також пояснив, що з січня 2023 року у них відсутній зв`язок з сином.

Заінтересовані особи, їх представники в судове засідання не з`явились, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про день та час розгляду справи Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 будь-яких заяв суну не направили. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності заінтересованих осіб.

Суд, вислухавши заявника, його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Яковлівської сільської ради Харківського району Харківської області.

17.01.2023 р. за № 1781/459 на ім`я ОСОБА_3 направлено сповіщення сім`ї №40, яким сповіщено, що відданий Військовій присязі захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України, зник безвісти 14.01.2023 ОСОБА_4 .

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 від 18.01.2023 р. внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України за заявою ОСОБА_3 про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 у м. Бахмут 14.01.2023 р.

З витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 28.02.2023 р. № 66 про результати службового розслідування вбачається встановленим наступне: «13.01.2023 року ОСОБА_6 разом зі своєю групою перебували на позиції 505, де протягом ночі були спроби ворога пробитися до наших позицій. Приблизно о 6 почалися прильоти ВОГ та снарядів від мінометного розрахунку. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 під час масового обстрілу були в бліндажі, ОСОБА_13 і ОСОБА_14 були в окопах і намагалися давати координати ворожих мінометних розрахунків. До 8 в особовому складі не було поранених і загиблих. На 8:20 снаряд ліг біля входу в бліндаж, де був ОСОБА_12 та був поранений в праве стегно. ОСОБА_7 наклав турнікет та після цього намагався затягнути в середину бліндажу ОСОБА_15 , але не зміг. Наступне влучання було у сам бліндаж. До цього була команда відходу від ОСОБА_16 . Після влучання в бліндаж ОСОБА_7 виліз перший і переконався, що сержант взводу ОСОБА_8 в нормі. Перевіривши ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , переконався втому, що вони отримали поранення в голову та корпус несумісні з життям. При евакуації ОСОБА_19 та ОСОБА_20 з бліндажу, ОСОБА_7 побачив ОСОБА_21 , який отримав травми тулуба і ОСОБА_22 під ним без ознак життя (відсутність дихання і пульсу). Приблизно о 8:30 ОСОБА_7 , ОСОБА_23 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , перебралися в інший бліндаж, де ОСОБА_7 з ОСОБА_24 надавали допомогу пораненим. В той момент хлопці відбивалися від ворожого дрона, який літав над нашими позиціями та піхоти. Бойовий комплект закінчувався, в нас були тяжко поранені. Ми вийшли з позиції, йшли дуже довго, десь 1-2 кілометри нам услід ворожий мінометний розрахунок вів огонь… На підставі викладеного, старшого лейтенанта ОСОБА_4 вважати таким, що зник безвісти у зв`язку з збройним конфліктом 14.01.2023 р.».

Згідно виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави агресора, інформація щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у реєстрі відсутні.

Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 307 ЦПК України, суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Згідно представлених доказів, під час проведення службового розслідування були відібрані пояснення військовослужбовців, які знаходилися разом з ОСОБА_4 під час виконання бойового завдання, та які пояснили, що після обстрілу вони виявили ОСОБА_4 без ознак життя (відсутність дихання і пульсу).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 3 та п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі №591/1461/19.

Встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті.

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, яка загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошених громадянина померлим.

Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

З огляду на докази, наявні в матеріалах справи, які в сукупності свідчать про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 приблизно о 08-20 год. з боку збройних сил російської федерації було здійснено артилерійський обстріл позицій ВСУ 505 із застосуванням мінометів. Під час ворожого обстрілу військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 були свідками події щодо влучання у бліндаж, де знаходився ОСОБА_4 . Проведені заходи, спрямовані на встановлення його місцезнаходження, позитивного результату не принесли.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 визнано зниклим безвісти у зоні бойових дій за особливих обставин, пов`язаних із активними бойовими діями на ділянці місцевості в районі м. Бахмут Донецької області. Інформації та документів відносно того, що ОСОБА_4 знаходиться у полоні або обліковується як загиблий (померлий), відсутні.

Надані докази у своїй сукупності не свідчать про смерть ОСОБА_4 , а лише про обґрунтоване припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 розглянула, зокрема, питання щодо початку відліку строку, передбаченого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.

Так, оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Суд звертає увагу, що згідно з Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (постанова КМУ №884 від 30.11.2016), цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх. У цьому Порядку під терміном безвісно відсутній військовослужбовець слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби. За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.

Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій.

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.

Також у цій постанові ВП ВС наголосила на тому, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309).

Так як Наказ № 309 втратив чинність, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 на території м. Бахмут Бахмутської міської територіальної громади Донецької області велися активні бойові дії з 24.02.2022 по 12.12.2023 року. Отже, з цього моменту має вираховуватись строк, визначений ч. 2 ст. 46 ЦК України, так як відповідно до неї фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Таким чином вбачається, що на території ймовірної загибелі ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 активні бойові дії закінчилися 12.12.2023 року і з цього часу минуло більше шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місцевості ймовірної загибелі сина заявника.

Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259,265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Оголосити померлим військовослужбовця, старшого лейтенанта командира 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, який зник безвісти 14.01.2023 року біля н.п. Бахмут Донецької області під час проходження військової служби та під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації на території Донецької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.09.2025 р.

Суддя О.М. Якішина

Присяжні О.Г. Шунько

М.О. Лопата