РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/604/25

Провадження № 2/293/407/2025

04 вересня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

27.05.2025 ОСОБА_2 звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2023 по 30.04.2024 в розмірі 104285,00грн.

В обґрунтування позову, позивач ОСОБА_2 зазначає, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, в якому у них народилися дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 29.11.2017 року з відповідача на утримання неповнолітніх дітей стягнуто аліменти в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину.

04.05.2023 рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області вирішено стягувати аліменти з відповідача на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.05.2023 з відповідача стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2020 по 31.08.2022. Однак, станом на сьогодні, у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо сплати аліментів на утримання дочки за період з січня 2023 року по квітень 2025 року виникла заборгованість, яка станом на 27.05.2022 складає 105814,87 грн. 00 коп., в зв`язку з чим я змушена звернутись до суду з даним позовом.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 27.05.2025, справа № 293/604/25 передана на розгляд судді Збаражському О.М.

На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 03.06.2025 суд отримав відомості про адресу реєстрації відповідача ОСОБА_3

04.06.2025 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 07.07.2025.

07.07.2025 до суду надійшла заява позивача про понесені судові витрати.

07.07.2025 суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, судове засідання відклав на 04.08.2025.

01.08.2025 до суду надійшла заява відповідача про застосування строків позовної давності.

04.08.2025 розгляд справи відкладено на 04.09.2025 у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в іншому судовому провадженні.

22.08.2025 відповідач подав відзив на позов.

04.09.2025 в судовому засіданні представник позивача Божок Р.О. позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, згідно заяви від 15.07.2025 просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав, просив відмовити у його задоволенні, застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 04.09.2025 суд склав вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Сторони є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 13,14).

Відповідно до рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.05.2023 у справі №293/163/23 відповідач ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00грн. на кожну дитину, щомісяця, з урахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягненню дітьми повноліття (а.с. 20).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованого державним виконавцем Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області, за ОСОБА_3 рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 89960,19 грн. за період з січня 2023 по травень 2025 року (а.с.38-40).

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №49 від 17.03.2025, відповідач ОСОБА_3 переказав 5000,00грн. на рахунок ВДВС Житомирського РУЮ в рахунок оплати аліментів за виконавчим листом №293/163/23 від 15.06.2023 (а.с.71).

ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

V. ОЦІНКА СУДУ

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_3 не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей та має заборгованість в розмірі 105485,00грн.

Згідно частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2019 року у справі №333/6020/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 17.11.2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

З урахуванням викладеного, розрахунок пені за період прострочення сплати аліментів з січня 2023року по травень 2025рік проводиться судом за наступною формулою: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. При цьому заборгованість за кожен місяць взято з розрахунку заборгованості Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області, який на час розгляду справи відповідачем не спростований та не визнаний необґрунтованим.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що розрахунок позивача є вірним та арифметично правильним, окрім нарахованої пені за період з лютого по травень 2025 року.

За вказаний період суд провів власний розрахунок пені, за результатами якого встановив:

пеня за прострочення сплати аліментів за лютий 2025року:

4000,00грн. (заборгованість зі сплати аліментів) х 92 (кількість днів прострочення суми сплати аліментів з 01.03.2025 по 31.05.2025) х 1 % = 3 680,00 грн.;

за березень 2025 року суд не здійснює нарахування пені, оскільки відповідач 17.03.2025 сплатив аліменти в розмір 5000,00грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №49 від 17.03.2025;

пеня за прострочення сплати аліментів за квітень 2025року:

3160,19грн. (із розрахунку: 4000,00грн. (заборгованість зі сплати аліментів, мінус 839,81 грн. (сплачені аліменти 17.03.2025) (заборгованість зі сплати аліментів) х 31 (кількість днів прострочення суми сплати аліментів з 01.05.2025 по 31.05.2025) х 1 % = 979,66грн.

Отже, загальна сума пені за порушення відповідачем аліментних зобов`язань за період з січня 2023 року по травень 2025 року становить 98824,66 грн.

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

За таких обставин, позовні вимоги позивача щодо стягнення пені за прострочення зі сплати аліментів є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про застосування строків позовної давності до позовної вимоги про нарахування пені за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу.

Отже, спеціальні норми сімейного права чітко встановлюють правовідносини, за яких суд може застосувати наслідки спливу позовної давності, а відповідно до інших правовідносин, застосування позовної давності є незаконним та неприпустимим.

Таким чином, застосування позовної давності до вимог про нарахування пені за прострочення сплати аліментів, чинним Сімейним кодексом України не передбачено.

Крім того, заперечуючи проти позову ОСОБА_2 , відповідач стверджує, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а внаслідок непереборної сили збройної агресії Російської Федерації до України, що є форс-мажорною обставиною, а тому на підставі положень ст. 617 ЦК України, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; та наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі №661/905/19).

Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем в порушення вищевказаних положень закону не доведено належного виконання своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, натомість матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження такої винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дітей.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21), яка відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України підлягає врахуванню при вирішенні цієї справи, аналізуючи питання підтвердження настання обставин непереборної силу (форс-мажору), дійшла висновку, що: єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні".

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (стаття 75 ГПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів".

Відповідно до Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5).

Відповідно до п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов`язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальновідомою обставиною і такою, що не підлягає доказуванню, є введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану у зв`язку із збройною агресію рф проти України, який діє до теперішнього часу.

Згідно з листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 Торгово-промислова палата України цим листом засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 та підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарювання та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контакту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідач зазначає, що під час дії військового стану, у нього зменшився прибуток, при цьому, в підтвердження вказаних обставин, не надав суду жодних належних та допустимих доказів.

Відтак, вказані обставини як безсумнівні докази наявності непереборних (форс-мажорних) обставин, які б звільняли відповідача від виконання обов`язку зі сплати аліментів на утримання дітей та від відповідальності, передбаченої ст.196 СК України суд не приймає до уваги.

На день розгляду справи, наявність у відповідача форс-мажорних обставин, які б звільняли його від вказаної відповідальності, не підтверджена жодним сертифікатом ТПП. Жодні надані відповідачем документи не дають можливості перевірити відомості про його матеріальний стан, наявність корпоративних прав, нерухомого чи цінного рухомого майна, коштів на його рахунках на момент виникнення боргу, отримання інших доходів. До того ж, як вже зазначалось, відсутність коштів не звільняє платника аліментів від відповідальності за прострочення їх сплати.

Отже, факту того, що порушення строків сплати аліментів на утримання дітей сталося не з вини відповідача, а внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, відповідач перед судом не довів, у зв`язку з чим суд, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення з нього на користь позивача неустойки (пені), встановленої ст. 196 СК України.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, відтак суд стягує судові витрати з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 98824 грн. 66 коп.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення складено та підписано 09.09.2025.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ