Справа № 642/7724/24
Провадження № 2/643/1808/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Волошко М.С.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

приватний нотаріус Харківського міського нотаріального

округу Малахова Галина Іванівна

про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, про встановлення факту проживання разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2008 року до моменту його смерті за адресою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з 2008 року він перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі і проживали разом за адресою АДРЕСА_1 . При цьому, фактично позивач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, і відповідач (його син) звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У подальшому, із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернувся і позивач, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки матеріали спадкової справи не містять доказів на підтвердження факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а встановлений ст. 1270 ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущений. Оскільки позивач постійно проживав разом зі своїм чоловіком на час його смерті, то вважає себе таким, що прийняв спадщину.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації його місця проживання: АДРЕСА_3 , які були повернути органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача та третьої особи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до копії паспорту громадянина України та довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб позивач ОСОБА_2 з 31.05.1991 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

26 грудня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 545.

ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

У ОСОБА_4 є син відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження № НОМЕР_2 ).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 20185, а також лікарське свідоцтво про смерть № 10-12/2638-44 від 21.10.2021.

Організацією похорон ОСОБА_4 займався позивач, що підтверджується Договором-замовленням № 001640 на організацію та проведення поховання, укладеним між позивачем та КП «Ритуал» «ХМР», актом на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення № 001764, в яких адресою позивача вказано АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ОСББ «Полярний» № 23 від 02.09.2024 позивач був одружений з ОСОБА_4 з 2008 року та фактично проживав з ним без реєстрації у квартирі АДРЕСА_4 . Позивач після смерті чоловіка продовжує проживати за цією адресою сплачуючи внески на утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно з актом про фактичне проживання від 02.09.2024, який підписано головою ОСББ «Полярний», а також свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , позивач мешкає за адресою АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_4 .

06.12.2021 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька.

У цей же день приватним нотаріусом було заведено спадкову справу № 06/2021.

30.08.2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Малахової Г.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , проте постановою № 100/02-31 приватний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки матеріали спадкової справи не містять доказів на підтвердження факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а встановлений ст. 1270 ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущений.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є сусідами позивача, підтвердили факт проживання позивача та його чоловіка ОСОБА_3 разом за адресою АДРЕСА_1 приблизно з 2000 року до смерті ОСОБА_4 . Також свідки зазначили, що після смерті ОСОБА_4 позивач продовжує проживати у цій квартирі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив встановити факт постійного його проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_4 за однією адресою.

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на час його смерті підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, а саме Договором-замовленням № 001640 на організацію та проведення поховання, укладеним між позивачем та КП «Ритуал» «ХМР», актом на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення № 001764, в яких адресою позивача вказано АДРЕСА_1 , довідкою ОСББ «Полярний» № 23 від 02.09.2024, відповідно до якої позивач був одружений з ОСОБА_4 з 2008 року та фактично проживав з ним без реєстрації у квартирі АДРЕСА_4 , де продовжує проживати і після смерті чоловіка, сплачуючи внески на утримання будинку та прибудинкової території, а також показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування зазначених доказів щодо факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час його смерті. Таких доказів не містять і матеріали справи.

Встановивши, що позивач постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та те, що спадкоємець за законом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подавав, тобто є таким, що прийняв спадщину, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_2 задовольнити.

2.Встановити факт проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2008 року до моменту його смерті за адресою АДРЕСА_1 .

3.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

4.Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5.Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ).

6.Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ).

7.Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна (м. Харків, вул. Євгенія Єніна, буд. 4-А, оф. 21).

Повне рішення складено 11.09.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко