ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Провадження №4-с/756/76/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Диба О.В.,

розглянувши матеріали скарги боржника ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність органу примусового виконання, -

УСТАНОВИВ:

Представник боржника звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ у якій просить визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ та зобов`язати останніх зняти арешт, зареєстрований Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою 13.10.2004 за №1373716 на підставі постанови №134/14 Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції від 23.05.2002, який накладений на все майно ОСОБА_1 .

Вказував, що надати більш детальну інформацію стосовно виконавчого провадження не має можливості, оскільки виконавче провадження знищено, а Двадцять перша київська державна нотаріальна контора, у відповідь на запит, відповіла, що документів на підставі яких було зареєстровано арешт на майно ОСОБА_1 в архівах не знайдено.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першою ст. 447-1 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, що також передбачено у ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 13.10.2004 за №1373716 Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1 на підставі постанови №134/14 від 23.05.2002 Районного відділу ДВС Мінського районного управління юстиції.

Відповідно до відповіді Оболонського відділу ДВС у м. Києві, перевіркою АСВП встановлено, що ідентифікувати виконавче провадження відносно постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 23.05.2002 за №134/, яке слугувало підставою для внесення записів про обтяження майна ОСОБА_1 не виявилось можливим, у зв`язку з відсутністю реєстрації в АСВП відповідних виконавчих проваджень та знищенням завершальних виконавчих проваджень.

Окрім того, Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою було повідомлено, що документів на підставі яких було зареєстровано арешт на майно Щербаня В.О. за реєстраційним №1373716 від 13.10.2004 в архівах не знайдено.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та з його примусовим виконанням.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина перша статті 287 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Окрім того, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи те, що у суду відсутні відомості на підставі яких було накладено обтяження, на майно боржника, наявності судового рішення, суд вважає, що скарга на бездіяльність органу примусового виконання не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Додатково суд роз`яснює, що заявник має право звернутись до адміністративного суду з позовною заявою на бездіяльність органу примусового виконання.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене та керуючись ст. 19, 186, 353, 447, 448 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), суб`єкт оскарження: Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Код , місцезнаходження: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, буд. 2-Д) на бездіяльність органу примусового виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання її повного тексту.

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 10.09.2025.

Суддя Олексій ДИБА