Провадження №22-ц/812/1310/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №476/1051/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана його представником ОСОБА_2 , на рішення, яке постановив Єланецький районний суд Миколаївської області під головуванням судді Чернякової Наталії Володимирівни у приміщенні цього суду 19 травня 2025 року, повний текст складено 29 травня 2025 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

у с т а н о в и в :

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що 20 березня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №25216-03/2024. 24 червня 2024 р. між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №24062024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №24062024 від 24 червня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №25216-03/2024 від 20 березня 2024 року у сумі 18837 грн 50 коп., з яких: 5500 грн заборгованість за основною сумою боргу, 13337 грн 50 коп. заборгованість за відсотками. 26 березня 2024 р. між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №32402-03/2024. 29 липня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №29072024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №29072024 від 29 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №32402-03/2024 від 26 березня 2024 року у сумі 3500 грн., з яких: 1000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2500 грн. заборгованість за відсотками. 08 квітня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №8085689. 28 серпня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28082024/2, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників №1 від 28 серпня 2024 року до договору факторингу №28082024/2 від 28 серпня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8085689 від 08 квітня 2024 року у сумі 15681 грн, з яких: 2500 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 7905 грн заборгованість за відсотками, 276 грн заборгованість за комісією, 5000 грн заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). 01 квітня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №100708467. 30 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30072024/2, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників №2 від 30 липня 2024 року до договору факторингу №30072024/2 від 30 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №100708467 від 01 квітня 2024 року у сумі 21150 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 14212 грн 50 коп. заборгованість за відсотками, 1150 грн. заборгованість за комісією, 787 грн 50 коп. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). 08 березня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №12920-03/2024. 25 липня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №25072024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників від 25 липня 2024 року до договору факторингу №25072024 від 25 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №12920-03/2024 від 08 березня 2024 року у сумі 12552 грн 98 коп., з яких: 3862 грн 50 коп. заборгованість за основною сумою боргу, 8690 грн 48 коп. заборгованість за відсотками. 21 березня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2256882. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників № 29 від 19 серпня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №2256882 від 21 березня 2024 року у сумі 14175 грн, з яких: 4500 грн заборгованість за основною сумою боргу, 675 грн заборгованість за відсотками, 9000 грн заборгованість за пенею.

Посилаючись на викладене, а також невиконання відповідачем умов перелічених кредитних договорів щодо виплати заборгованості, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 за вищевказаними кредитними договорами у загальному розмірі 85896 грн 48 коп. та 3028 грн судового збору.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 19 травня 2025 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості: за кредитним договором №25216-03/2024 - в розмірі 18837 грн, з яких 5500 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 13337 грн 50 коп. заборгованість за відсотками; за кредитним договором №32402-03/2024 - в розмірі 3500 грн, з яких 1000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 2500 грн заборгованість за відсотками; за кредитним договором №8085689 - в розмірі 10681 грн, з яких 2500 грн заборгованість за основною сумою боргу, 7905 грн заборгованість за відсотками, 276 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; за кредитним договором №100708467 - в розмірі 20362 грн, з яких 5000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 14212 грн заборгованість за відсотками, 1150 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; за кредитним договором №12920-03/2024 - в розмірі 12552 грн 98 коп., з яких 3862 грн 50 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 8690 грн 48 коп. заборгованість за відсотками; за договором позики №2256882 - в розмірі 5175 грн, з яких: 4500 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 675 грн заборгованість за відсотками, а всього в загальному розмірі 71108 грн 98 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 2507 грн 20 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 1720 грн в рахунок витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суд умотивував тим, що відповідач умови укладених ним кредитних договорів, які зазначені в позовній заяві, не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, а тому позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до укладених договорів факторингу набув права вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами.

Суд також зазначив, що згідно з умовами кожного з кредитних договорів, позичальник зобов`язувався повернути кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договорами, проте взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав. Позивач правомірно набув право вимоги до відповідача, в передбачений законом спосіб не було визнано недійсними договори факторингу, в яких визначено розмір відступленої заборгованості та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений первісними кредиторами при відступленні права вимоги.

Оцінюючи доводи представника відповідача щодо неправомірності нарахування та стягнення пені за договорами споживчого кредиту № 8085689 від 08 квітня 2024 року, № 100708467 від 01 квітня 2024 року, укладеними ОСОБА_1 з ТОВ «МІЛОАН», за договором позики № 2256882 від 21 березня 2024 року, укладеним відповідачем з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ, суд першої інстанції їх прийняв з огляду на те, що сторони обумовили сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення. Однак, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК та доповнено його пунктом 18 про те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За такого, суд вважав, що вимоги в частині стягнення заборгованості за неустойкою (штрафом, пенею) з відповідача на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» в розмірі 14787,50 грн. (5000 грн. + 787,50 грн. + 9000 грн.) не підлягають задоволенню та задовольнив позов в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, процентами та комісією, що передбачено умовами відповідних кредитних договорів, а саме: за кредитним договором №25216-03/2024 в розмірі 18837 грн., за кредитним договором № 32402-03/2024 в розмірі 3500 грн., за кредитним договором № 8085689 в розмірі 10681 грн., за кредитним договором № 100708467 в розмірі 20362 грн., за кредитним договором № 12920-03/2024 в розмірі 12552 грн. 98 коп., за договором позики № 2256882 в розмірі 5175 грн., а всього у загальному розмірі 71108,98 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Максименко В.В. вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довів перехід до нього прав вимоги за кредитними договорами, вказаними в позовній заяві, оскільки не надав суду реєстрів прав вимоги, оформлених та підписаних відповідно до договорів факторингу, які мали б містити дані за кредитними договорами, укладеними з відповідачем. Натомість надані позивачем копії витягів з реєстру боржників не містять підписів сторін, що укладали вказані договори факторингу, а тому не можуть свідчити про відступлення права вимоги саме за зазначеними у позовній заяві кредитними договорами. Надані позивачем витяги з реєстру боржників до договорів факторингу не є копією оригінального реєстру прав вимоги, який мав бути підписаний обома сторонами правочину. Витяг сформовано та підписано лише представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Грибановим Д.В. та не містить підписів, завірених печаткою фактора та клієнта. Поданий в такий спосіб витяг не є ідентичним поданню стороною письмового доказу в розумінні статті 95 ЦПК України, та не є копією, як оригіналу документу (реєстру), так і витягу з нього. Крім того, на думку представника, суд першої інстанції неправильно виходив з наявності у позивача права на дострокове повернення кредиту та стягнення заборгованості за кредитними договорами №8085689 та №100708467. Так, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за споживчим кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». У відповідача не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що кредитор направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідач таку вимогу не отримав.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянута апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, 20 березня 2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту №25216-03/2024, відповідно до умов якого останньому надано фінансовий кредит в розмірі 5500 грн. на власні потреби строком на 100 днів.

Відповідно до пункту 1.4.1 цього договору процента ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах строку кредиту.

Відповідно до пункту 16 вищевказаного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-51хх-хххх-4339 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

Згідно пункту 2.1 вищевказаного договору перед укладенням цього договору Товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу.

Із договору про надання фінансового кредиту №25216-03/2024 вбачається, що він підписаний відповідачем електронним підписом W0721 (а.с. 11-13).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 25216-03/2024 від 20 березня 2024 року за період з 24 червня 2024 року по 31 жовтня 2024 року станом на 31 жовтня 2024 року відповідач має непогашену заборгованість, залишок заборгованості складає 18837,50 грн., з яких: 5500 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 13337,50 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 21).

24 червня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №24062024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі (а.с. 17-19).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24062024 від 24 червня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №25216-03/2024 від 20 березня 2024 року у сумі 18837,50 грн., з яких: 5500 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 13337,50 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 20).

26 березня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №32402-03/2024, відповідно до умов якого останньому надано фінансовий кредит в розмірі 1000 грн. на власні потреби строком на 100 днів.

Відповідно до пункту 1.4.1 вищевказаного договору процента ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах строку кредиту.

Відповідно до пункту 1.6 вищевказаного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-51хх-хххх-4339 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

Згідно пункту 2.1 вищевказаного договору перед укладенням цього договору Товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу.

Із договору про надання фінансового кредиту №32402-03/2024 вбачається, що він підписаний відповідачем електронним підписом W1751 (а.с. 22-24).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 32402-03/2024 від 26 березня 2024 року за період з 29 липня 2024 року по 31 жовтня 2024 року слідує, що станом на 31 жовтня 2024 року відповідач має непогашену заборгованість, залишок заборгованості складає 3500 грн., з яких: 1000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2500 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 32).

29 липня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №29072024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі (а.с. 28-29).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29072024 від 29 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №32402-03/2024 від 26 березня 2024 року у сумі 3500 грн., з яких: 1000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 2500 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 31).

08 квітня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №8085689, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2500 грн. з метою задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, загальним строком на 345 днів з 08 квітня 2024 року по 19 березня 2025 року (а.с. 36-41).

Відповідно до пункту 1.5.1 цього договору комісія за надання кредиту: 276 грн., яка нараховується за ставкою 11,50% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Відповідно до пункту 4.3 вищевказаного договору сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання його зобов`язань, передбачених пунктами 4.1., 4,2 цього договору не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором, а у випадку, якщо загальний розмір кредиту не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, сукупна сума платежів, передбачених пунктами 4.1., 4,2 цього договору не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за цим договором і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

ТОВ «МІЛОАН» виконало взяті на себе зобов`язання згідно вищевказаного договору, між тим, відповідач порушив в односторонньому порядку умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 28 серпня 2024 року по 31 жовтня 2024 року у сумі 15681 грн., з яких: 2500 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 7905 грн. заборгованість за відсотками, 276 грн. заборгованість за комісією, 5000 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) (а.с. 52).

28 серпня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №28082024/2, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі (а.с. 47-49).

Відповідно до реєстру боржників № 1 від 28 серпня 2024 року до договору факторингу № 28082024/2 від 28 серпня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8085689 від 08квітня 2024 року у сумі 15681 грн., з яких: 2500 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 7905 грн. заборгованість за відсотками, 276 грн. заборгованість за комісією, 5000 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) (а.с. 51).

01 квітня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №100708467, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 5000 грн. з метою задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, загальним строком на 345 днів з 01 2024 року по 12 березня 2025 року (а.с. 53-58).

Відповідно до пункту 1.5.1 вищевказаного договору комісія за надання кредиту: 1150 грн., яка нараховується за ставкою 23,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Відповідно до пункту 4.3 вищевказаного договору сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання його зобов`язань, передбачених пунктів 4.1., 4,2 цього договору не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором, а у випадку, якщо загальний розмір кредиту не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, сукупна сума платежів передбачених пунктів 4.1., 4,2 цього договору не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за цим договором і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

ТОВ «МІЛОАН» виконало взяті на себе зобов`язання згідно вищевказаного договору, між тим, відповідач порушив в односторонньому порядку умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 30 липня 2024 року по 31 жовтня 2024 року у сумі 21150 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 14212,50 грн. заборгованість за відсотками, 1150 грн. заборгованість за комісією, 787,50 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) (а.с. 68).

30 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30072024/2, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі (а.с. 64-65).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 від 30 липня 2024 року до договору факторингу № 30072024/2 від 30 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №100708467 від 01.04.2024 року у сумі 21150 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 14212,50 грн. заборгованість за відсотками, 1150 грн. заборгованість за комісією, 787,50 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня) (а.с. 67).

08 березня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №12920-03/2024, відповідно до якого останній отримав фінансовий кредит в розмірі 4500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 120 днів з 08 березня 2024 року по 05 липня 2024 року.

Відповідно до пункту 1.4.1 вищевказаного договору процента ставка становить 2,50% в день та застосовується в межах строку кредиту.

Відповідно до пункту 1.6 вищевказаного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-51хх-хххх-4339 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

Згідно пункту 2.1 договору перед укладенням цього договору Товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу.

Із договору про надання фінансового кредиту №12920-03/2024 вбачається, що він підписаний відповідачем електронним підписом W2517 (а.с. 75-77).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 12920-03/2024 від 08 березня 2024 року за період з 25 липня 2024 року по 31 жовтня 2024 року слідує, що станом на 31 жовтня 2024 року відповідач має непогашену заборгованість, залишок заборгованості складає 12552,98 грн., з яких: 3862,50 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 8690,48 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 87).

25 липня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №25072024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі (а.с. 82-84).

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25 липня 2024 року до договору факторингу № 25072024 від 25 липня 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №12920-03/2024 від 08 березня 2024 року у сумі 12552,98 грн., з яких: 3862,50 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 8690,48 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 86).

21 березня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики №2256882, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 4500 грн. строком на 30 днів з 21 березня 2024 року по 20 квітня 2024 року, процента ставка (базова) 2,50% в день (а.с. 90-92).

Із договору позики №2256882 вбачається, що він підписаний відповідачем електронним підписом vn68s1 (а.с. 90-92).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2256882 від 21 березня 2024 року за період з 19 серпня 2024 року по 31 березня 2024 року слідує, що станом на 31 березня 2024 року відповідач має непогашену заборгованість, залишок заборгованості складає 14175 грн., з яких: 4500 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 675 грн. заборгованість за відсотками, 9000 грн. заборгованість за пенею (а.с. 100).

14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі (а.с. 94-95).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 29 від 19 серпня 2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №2256882 від 21 березня 2024 року у сумі 14175 грн., з яких: 4500 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 675 грн. заборгованість за відсотками, 9000 грн. заборгованість за пенею (а.с. 99).

Звертаючись з позовом, позивач як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеними ОСОБА_1 з кредитними установами кредитними договорами та договором позики, просив про стягнення з позичальника сум неповернутої заборгованості у загальному розмірі 85896 грн 48 коп.

Суд, вирішуючи спір, вважав позовні вимоги доведеними частково, виключивши із розрахунку заборгованості нараховані суми неустойки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи в частині укладення кредитних договорів, договору позики та переходу права вимоги за цими договорам до позивача.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного суд першої інстанції, встановивши, що кредитні договори між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 №25216-03/202420 від 20 березня 2024 року, №32402-03/2024 від 26 березня 2024 року, між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 №808568908 від 08 квітня 2024 року, №100708467 від 01 квітня 2024 року, між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 №12920-03/2024 від 08 березня 2024 року, договір позики №2256882 від 21 березня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у них умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту його укладання.

Таке ґрунтується на правових висновках, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо переходу до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав кредитору за кредитними договорами та договором позики, про стягнення заборгованості за якими заявлений позов.

Так, правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України)).

Тобто одним з видом правонаступництва (переходу прав юридичної особи) є сингулярне правонаступництво, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України) чи правонаступництва (пункт 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні.

У такому разі новий кредитор має підтвердити наявність підстав для переходу до нього від первісного кредитора певного обсягу прав, надавши відповідні докази.

Так, у цій справі позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як новий кредитор на підтвердження переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами, укладеним ним з ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (№25216-03/202420 від 20 березня 2024 року, №32402-03/2024 від 26 березня 2024 року), з ТОВ «МІЛОАН» (№808568908 від 08 квітня 2024 року, №100708467 від 01 квітня 2024 року), з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (№12920-03/2024 від 08 березня 2024 року), договором позики №2256882 від 21 березня 2024 року, укладеним з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», надав договори факторингу: від 24 червня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» №24062024 (а.с. 17-19); від 29 липня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №29072024 (а.с. 28-29); від 28 серпня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» №28082024/2 (а.с. 47-49); від 30 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» №30072024/2 (а.с. 64-65); від 25 липня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» №25072024; від 14 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» №14/06/21, у відповідності до умов яих позивач набув право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах, зокрема і ОСОБА_1 .

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем договорів факторингу, реєстрів боржників, колегія суддів приходить до переконання, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за.

Аргумент апеляційної скарги про недоведеність цього факту є хибним, оскільки суперечить наявним у справі доказам.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором позивач надав копії відповідних документів договорів факторингу, а також акти приймання-передачі реєстрів боржників та витяги з реєєстрів боржників (а.с. 19, 20, 30, 31, 50, 51, 66, 67, 85, 86, 98, 99).

Наведені докази є належними та достатніми для підтвердження набуття позивачем у справі прав вимоги до ОСОБА_1 за договорам кредиту та позики, а тому заперечення відповідачем цих обставин відхиляється апеляційним судом. Зокрема, долучені до позовної заяви витяги з реєстрів боржників є допустими та належними з огляду на положенням частини 2 статті 95 ЦПК України, згідно яких письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оскільки для вирішення справи, яка переглядається, значення мають ліше відомості щодо одного боржника відповідача ОСОБА_1 , позивач відповідно до вказаної норми процесуального закону подав до суду засвідчений витяг реєстру боржників.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справи, яка переглядається, відповідач не спростовує наявність заборгованості за договорами, але заперечує включення до її розрахунка пені за договорами споживчого кредиту № 8085689 від 08 квітня 2024 року, № 100708467 від 01 квітня 2024 року, укладеним ОСОБА_1 з ТОВ «МІЛОАН», та за договором позики № 2256882 від 21 березня 2024 року, укладеному відповідачем з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», з чим погодився суд першої інстанції, зменшивши суму заборгованості на розрахований позивачем розмір пені за кредитними договорами.

В апеляціній скарзі не наведено мотивів неправиильності такого висновку суду щодо розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , тому колегія суддів в цій частині висновки суду першої інстанції не перевіряє.

Натомість колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для стягнення заборгованості за кредитними договорами, строк вимоги за якими не настав.

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Тому Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин кредитної установи зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб з 10 червня 2017 року відбувається за норами Закону України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Як убачається з назви та зі змісту кредитних договорів № 8085689 від 08 квітня 2024 року, № 100708467 від 01 квітня 2024 року, укладених ОСОБА_1 з ТОВ «МІЛОАН», вони є споживчими, що підтверджено у розділах «Терміни та визначення» та пункті 1.1 кредитних договорів.

Згідно умов цих кредитних договорів строк повернення кредиту визначений, відповідно 19 березня 2025 року та 12 березня 2025 року відповідно.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до ОСОБА_1 звернулося 11 грудня 2024 року, до настання строку повернення кредитів, тобто достроково.

Доказів надсилання відповідачу первісним кредитором або позивачем повідомлення про дострокве повернення кредиту матеріали справи не містять.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року,заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: "суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Ураховуючи, що право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за вказаними кредитними договорами, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що кредитодавцем або його правонаступником було завчасно направлені вимоги про дострокове повернення кредитів, а відповідачем такі вимоги було отримано.

Суд першої інстанції таких обставин справи та положень матераільного закону не врахував, тоді як на них посилався представник відповідача у відзиві на позовну заяву, а тому дійшов помилкового висновку про дострокове стягнення заборгованості за кредитними договорами № 8085689 від 08 квітня 2024 року, № 100708467 від 01 квітня 2024 року, укладеними ОСОБА_1 з ТОВ «МІЛОАН», оскільки ці позовні вимоги є передчасними, а тому в їх задоволенні слід відмовити через недоведеність.

З урахуванням викладеного відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 8085689 від 08 квітня 2024 року, № 100708467 від 01 квітня 2024 року, укладеними ОСОБА_1 з ТОВ «МІЛОАН», слід скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові, в іншій частині рішення суду необхідно змінити, зазначивши про стягнення заборгованості у загальній сумі 40065 грн. 98 коп.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду в частині скасовано, в частпні - змінено, внаслідок чого заявлені позовні вимоги задоволені на 46,64% (40065 грн. 98 коп.:85896,48 грн. х 100%), наявні підстави для відповідної зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої інстанції, і які в цій справі покладаються на сторони пропорційно з огляду на часткове задоволення позовних вимог, а також, відповідно необхідно розподілити судові витрати, понесені сторонами в суді апеляційної інстанції.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

Так, при зверненні до суду з позовною заявою позивач сплатив 3038 грн. судового збору (а.с 116) відповідно до ставки судового збору, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», та положень частини 3 цієї статті.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив про стягнення на його користь 10000 грн. витрат, понесених на правничу допомогу, долучивши на підтвердження цих витрат ордер адвоката Максименко В.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 в суді, акт прийняття-передачі правовї допомоги від 06 березня 2025 року, договір про надання правовї допомоги № 26/12/24/1 від 26 грудня 2024 року, укладений з адвокатом Максименко В.В., додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 26 лютого 2025 року, квитанцію до прибуктового ксового ордеру від 06 березня 2025 року про сплату Цибаняком О.М. 10000 грн. ОСОБА_2 (а.с. 148-152).

Позивач заперечень щодо співмірності заявлених відповідачем до стягнення витрат на правничу допомогу не надав, тому підстав для їх зменшення у суду не має.

З урахуванням частки задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути скдові витрати за розгляд справи судом першої інстанції: 1416 грн. 92 коп. (3038 грн. х 46,64%) судового збору, а з позивача на користь відповідача 5336 грн. (10000 грн. х 53,36%) витрат на правничу допомогу.

З урахуванням положень частини 10 статті 141 ЦПК України остаточно в порядку розподілу судових витрат з позивача на користь відповідача слід стягнути 3919 грн. 08 коп.

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 мав сплатити 4557 грн. грн. судового збору відповідано ставки судового збору, визначеної пунктом 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», але сплата судового збору була відстрочена йому до ухвалення судового рішення у справі ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2025 року (а.с. 204-205).

З огляду на часткове задоволення позову за наслідками перегляду справи апеляційним судом з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 2125 грн. 38 коп. судового збору (4557 грн. х 46,64%), а з позивача 2431 грн. 62 коп.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 19 травня 2025 року про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 8085689 від 08 квітня 2024 року, № 100708467 від 01 квітня 2024 року, укладеними ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 8085689 від 08 квітня 2024 року, № 100708467 від 01 квітня 2024 року, укладеними ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», відмовити.

Рішення суду змінити в частині визначення загальної суми стягнутої заборгованості та розподілу судових витрат, зазначивши про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості в загальному розмірі 40065 грн. 98 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014, р/р НОМЕР_1 в АТ «ТАСкомбанк», на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , 3919 грн. 08 коп. судових витрат.

Стягнути в дохід держави з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014, р/р НОМЕР_1 в АТ «ТАСкомбанк», - 2125 грн. 38 коп. судового збору, з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , 2431 грн. 62 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Т.М.Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_____________________________________________

Повна постанова складена 16 вересня 2025 року