Провадження № 2/727/2606/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

04 вересня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Мамчин П.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот», товариства з обмеженою відповідальністю «Онікс Гемі Ішлетмеджілігі Хізметлері Тіджаред» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот», товариства з обмеженою відповідальністю «Онікс Гемі Ішлетмеджілігі Хізметлері Тіджаред» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Посилався на те, що 11 листопада 2024 року він уклав трудовий договір з ТзОВ «Онікс Гемі Ішлетмеджілігі Хізметлері Тіджаред» про працевлаштування його другим механіком на судні «Василій Боженко» з 13 листопада 2024 року строком на 4 місяці з можливістю продовження строку дії договору на 2 місяці зі збереженням усіх умов трудового договору.

За період дії трудового договору з 13 листопада 2024 року по 03 червня 2025 року йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 18752,42 доларів США.

Судновласником судна «Василій Боженко» є приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот», яке відповідно до Конвенції МОТ 2006 гарантує виплату заборгованості по заробітній платі.

Просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» та товариства з обмеженою відповідальністю «Онікс Гемі Ішлетмеджілігі Хізметлері Тіджаред» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 18752,42 доларів США.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та третьої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється, зокрема, у формі, коли хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 497 ЦПК України).

У міжнародному цивільному процесі під підсудністю цивільних справ за участю іноземних осіб (міжнародною підсудністю) розуміють компетенцію судів певної держави щодо розгляду і вирішення цивільних справ та здійснення окремих процесуальних дій щодо іноземного елемента. Тому, спочатку необхідно вирішити питання про те, чи підлягає розгляду конкретна справа на території держави, до суду якої звернувся заявник, а вже потім має бути визначений конкретний суд, наділений повноваженнями вирішувати подібні цивільні справи.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

ЦПК України передбачає інстанційну, територіальну та виключну підсудність (статті 23-30 ЦПК України). У той же час Закон України «Про міжнародне приватне право» (статті 75-77) передбачає договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність.

Зокрема, пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено підстави визначення підсудності справ судам України та зазначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.

При з`ясуванні обставин, які випливають із зобов`язальних правовідносин за участю іноземного елемента вирішальне значення має вибір права, яким регулюються ці правовідносини.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правовідносин.

Сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України (стаття 43 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Статтею 32 цього Закону передбачено, що зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має з правочином найбільш тісний зв`язок.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що при визначенні права, яке підлягає застосуванню до договірних правовідносин з іноземним елементом застосовується наступний порядок: застосуванню підлягає право, обране сторонами; якщо сторони не обрали застосовне право, то воно визначається на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна; якщо сторони не обрали застосовне право і немає міжнародного договору, який би його визначав, належить керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право».

З урахуванням викладеного, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила підсудності.

Відповідно до частини п»ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено, самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги.

Однак, у разі, якщо відповідачем є іноземна юридична особа, то позивач зобов`язаний подати до суду докази, які підтверджують поширення компетенції судів України на розгляд такої справи, зокрема, що відповідач знаходиться на території України (у тому числі - його філії або представництва), а також наявне його рухоме і нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, та інші, передбачені статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», підстави визначення підсудності справ судам України, або передбачені статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підстави виключної підсудності судам України спорів з іноземним елементом.

З позовної заяви та доданих до неї доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 працював на судні «Василій Боженко» на посаді другого механіка суднового на підставі трудового договору найму моряка від 11 листопада 2024 року, укладеного між ним та ТзОВ «Онікс Гемі Ішлетмеджілігі Хізметлері Тіджаред», що іменується як роботодавець.

Відповідно до п.3.3.1 трудового договору роботодавець зобов`язується виплачувати заробітну плату у порядку та розмірах, передбачених цим трудовим договором.

Згідно п.10.4 трудового договору у разі виникнення спору між моряком та роботодавцем компанією, суперечка вирішується шляхом переговорів.

Отже, трудовим договором сторонами не визначено право, що підлягає застосуванню. В такому випадку це право визначається на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна.

23 листопада 2000 року була підписана Угода між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах.

Відповідно до статті 17 цієї Угоди за позовами до юридичних осіб суди Договірних Сторін є компетентними, де юридична особа має орган управління чи представництво.

Крім цього, згідно до статті 8 КЗпП України трудові відносини громадян України, які працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях України, регулюються відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право".

Згідно зі статтею 52 Закону № Закон "Про міжнародне приватне право" до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Згідно з статтею 53 Закону України "Про міжнародне приватне право" трудові відносини громадян України, які працюють за кордоном, регулюються правом України в разі, якщо: громадяни України працюють у закордонних дипломатичних установах України; громадяни України уклали з роботодавцями-фізичними або юридичними особами України трудові договори про виконання роботи за кордоном, у тому числі в їх відокремлених підрозділах, якщо це не суперечить законодавству держави, на території якої виконується робота; це передбачено законом або міжнародним договором України.

Отже, трудові відносини ОСОБА_1 регулюються правом держави, в якій знаходиться роботодавець та у якій, виконувалась робота.

Як вбачається тексту позовної заяви та трудового договору, що роботодавець ТзОВ «Онікс Гемі Ішлетмеджілігі Хізметлері Тіджаред» знаходиться за адресою: Калич Алі Паша Махю Меджилісі Мебусан Джадю Вулку Хан №29, поверх 6, Бейоглу, Стамбул, Туреччина. На території України відсутні його філії або представництва, а також відсутнє його рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

З огляду на викладене спір ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати не підсудний судам України. Позивач до позовної заяви не додав докази, що справа підсудна судам України, оскільки одним із відповідачів є іноземна юридична особа.

Що стосується відповідача - приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот», то з тексту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі з двох відповідачів в солідарному порядку. Отже, вимоги до двох відповідачів є взаємопов`язаними і не можуть бути розділеними.

Оскільки одним із відповідачів у справі є іноземний елемент (юридична особа), що знаходиться за межами України, і з яким позивач уклав трудовий договір та враховуючи, що на трудові відносини відповідно до ст. 52 Закону України «Про міжнародне приватне право» розповсюджується виключна підсудність, а також виключна підсудність передбачена Угодою між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, вимоги до двох відповідачів є взаємопов`язаними і не можуть бути розділені, суд вважає, що дана справа не підсудна судам України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись ст..ст.3,19,186,259-261 ЦПК України, суд,-

Постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот», товариства з обмеженою відповідальністю «Онікс Гемі Ішлетмеджілігі Хізметлері Тіджаред» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд міста Чернівці або безпосередньо до апеляційної інстанції.

СУДДЯ: П.І. Мамчин