Справа № 216/8539/24
провадження №2/216/1137/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді Чирського Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Смолдирева М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Кривого Рогу, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ»» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова установа "Європейська факторингова компанія розвитку" звернулося до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить: стягнути з відповідача на користь Товариства нараховані за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, відповідно до ст. 625 ЦКУ на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями, підтвердженими рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-130/10 від 29.03.2010: 3 (три) відсотки річних у розмірі 3756,38 доларів США; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 01.02.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 7-6RK/02-2006А, якому в подальшому в системі обліку ПАТ «УкрСиббанк» було присвоєно номер №0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 32 018,00 доларів США на строк з 01.02.2006 року по 01.02.2012 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, АКІБ «УкрСиббанк» у 2009 році звернулося до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2010 року задоволено вимоги позивача АКІБ «УкрСиббанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 7-6RK/02-2006А від 01.02.2006 у розмірі 25 264 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.10.2009 становило 202 366 грн., а також витрати по сплаті судового збору та інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 1 700 грн.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсяг та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги заміть ПАТ «УкрСиббанк» від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2013 постановлено заяву ПАТ «ДельтаБанк» задовольнити, замінити сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 2-130/10 від 28.04.2010, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом.

11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону N? EA-2019-03-26-000011-b від 17.04.2019 року, був укладений Договір N?1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком на користь ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «СФКР» прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 (7-6RK/02-2006А) від 01.02.2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі № 2-130/10 (провадження № 6/754/251/22) від 06.12.2022 року замінено сторону (стягувача) ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «СФКР» у виконавчих листах, виданих на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2010 по справі № 2-130/10 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому змінив найменування на ПАТ «УкрСиббанк») суми заборгованості за Кредитним договором № 7-6RK/02-2006А (№0) від 01.02.2006 в розмірі 25 264 доларів США, а також витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи наявність судового рішення про стягнення заборгованості, яке не виконано, з урахуванням строків позовної давності продовженими на період дії карантину, та з урахуванням вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми заборгованості, за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 3756,38 доларів США.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2024 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

21.01.2025 року відповідачем, ОСОБА_1 була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. Крім цього, у вказаній заяві відповідач вказує, що позивач вже подавав позов на стягнення заборгованості за договором та отримав рішення в апеляційному суді у 2021 році щодо неможливості стягувати борг, № справи 369/7254/15-ц, але вводячи в оману суд намагається отримати інакше рішення за тією ж самою суттю, а саме отримати грошові кошти за договором, за яким вони втратили право стягування.

Ухвалою суду від 25.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

18.04.2025 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення, згідно змісту яких сторона позивача вирішила надати пояснення щодо заяви відповідача з приводу розгляду справи за № 369/7254/15-ц. Так, у справі № 369/7254/15-ц суд розглядав спір між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк». 11 вересня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено заочне рішення, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 791346,04 грн. та судовий збір на користь держави. 22 вересня 2021 року Постановою Київського апеляційного суду у справі № 369/7254/15-ц (апеляційне провадження № 22-ш/824/13100/2021) рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області від 11 вересня 2015 року по справі № 369/7254/15-ц було скасоване. Однак обставини, що були предметом розгляду у суді по справі № 369/7254/15-ц, не мають жодного відношення до спірних правовідносин, які розглядає суд у даній справі. Представник позивача зазначає, що наявність простроченого грошового зобов`язання, яке виникло у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов Кредитного договору № 7-6RK/02-2006А, якому в подальшому в системі обліку ПАТ «УкрСиббанк» було присвоєно номер 0, підтверджено та захищено у судовому порядку, а саме рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-130/10 від 29.03.2010 року, відповідно до якого стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» суму заборгованості за Кредитним договором № 7-6RK/02-2006А від 01.02.2006 року в розмірі 25 264 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.10.2009 року становило 202 366,00 гривень, а також витрати по сплаті судового збору.

У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, наполягаючи на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В зв`язку з чим фіксування судового процесу в останньому судовому засіданні від 20.08.2025 року за допомогою звукозаписного технічного засобу не здійснювалося згідно приписів ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.(ст.16 ЦК України).

В ч. 1 ст. 80 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 01.02.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 7-6RK/02-2006А, якому в подальшому в системі обліку ПАТ «УкрСиббанк» було присвоєно номер №0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 32 018,00 доларів США на строк з 01.02.2006 року по 01.02.2012 року.

У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, АКІБ «УкрСиббанк» у 2009 році звернулося до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2010 ухвалено заочне рішення, яким задоволено вимоги позивача АКІБ «УкрСиббанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 7-6RK/02-2006А від 01.02.2006 у розмірі 25 264 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.10.2009 становило 202 366 грн., а також витрати по сплаті судового збору та інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 1 700 грн.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсяг та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги заміть ПАТ «УкрСиббанк» від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2013 замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правноступника - ПАТ«Дельта Банк» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 2-130/10 від 28.04.2010, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитом.

В матеріалах справи міститься Договір про відступлення прав вимоги від 11.05.2019, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Європейська факторингова компанія розвитку», у відповідності до умов якого, відбулась заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення банком на користь заявника прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 7-6RK/02-2006А від 01.02.2006, що підтверджується випискою з Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги № 1370/К від 11.05.2019.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі № 2-130/10 (провадження № 6/754/251/22) від 06.12.2022 року замінено сторону (Стягувача) ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» у виконавчих листах, виданих на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2010 по справі № 2-130/10 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому змінив найменування на ПАТ «УкрСиббанк») суми заборгованості за Кредитним договором № 7-6RK/02-2006А (№0) від 01.02.2006 в розмірі 25 264 доларів США, а також витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-130/10 від 29.03.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 0 від 01.02.2006 року у розмірі 25 264 доларів США, заборгованість боржником не сплачена на дату подання цієї позовної заяви, тому Позивач бажає отримати компенсацію за невиконання грошового зобов`язання за період з 12.03.2017 р. по 23.02.2022 р. включно.

Згідно з ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (постанова ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15).

Судове рішення не породжує грошове зобов`язання і не змінює правовідносини сторін, тому виконання судового рішення (в примусовому порядку чи добровільно, сплив строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, тощо) та виконання зобов`язання мають різну правову природу.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявність рішення між тими самими сторонами з огляду на наступне.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном.

Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором № 0 (первісний № 7-6RK/02-200A) від 01.02.2006 року (справа № 369/7254/15-ц).

Так, у справі №369/7254/15-ц суд розглядав спір між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 . Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 (первісний № 7-6RK/02-200A) в сумі 791346,04 грн. та судовий збір 3654 грн.

В подальшому, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2019 року стягувача ПАТ «Дельта Банк» у справі № 369/7254/15-ц замінено його правонаступником ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»

22 вересня 2021 року постановою Київського апеляційного суду у справі № 369/7254/15-ц (апеляційне провадження № 22-ш/824/13100/2021) рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», в позові до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Однак, суд зауважує, що предметом розгляду вищезазначеної справи була заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 (первісний № 7-6RK/02-200A) від 01.02.2006 року у розмірі 791 346,04 грн. станом на 16 червня 2015 року.

В той же час, рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-130/10 від 29.03.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» суму заборгованості за Кредитним договором № 7-6RK/02-2006А від 01.02.2006 року у розмірі 25 264 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08.10.2009 року становило 202 366,00 гривень. Рішення не оскаржувалось.

Отже, наявність простроченого грошового зобов`язання, яке виникло у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов Кредитного договору № 7-6RK/02-2006А, підтверджено та захищено у судовому порядку.

При цьому відповідачем не спростовано відсутності у нього заборгованості перед банком. За ненаданням доказів про погашення боргу за умов встановлення факту існування зобов`язання тягар доказування відсутності боргу покладається на боржника.

З огляду на наведене, суд вважає помилковою позицію відповідача щодо натуральності зобов`язання у спірних правовідносинах, адже рішенням Деснянського районного суду м. Києва № 2-130/10 від 29.03.2010 стягнуто солідарно заборгованість з відповідача, тобто вимога позивача вже захищена у судовому (примусовому) порядку. Пропуск строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у наведеному контексті не мають правового значення.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитним договором, яка визначена рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-130/10 від 29.03.2010 року, яка нарахована за період прострочення виконання грошового зобов?язання з 12.03.2017 р. по 23.02.2022 р. становить 3756,38 доларів США та складається із наступного:

- 2 128,41 доларів США (3% за період з 12.03.2017 по 31.12.2019) = 25 264 доларів США (несплачена сума заборгованості згідно рішення суду) х 3% х 1025 (кількість днів прострочення у періоді) : 365 (кількість днів у році);

-757,92 доларів США (3% за період з 01.01.2020 по 31.12.2020) = 25 264 доларів США (сума заборгованості згідно рішення суду) ? 3% ? 366 (кількість днів прострочення у періоді) : 366 (кількість днів у році);

-870,05 доларів США (3% за період з 01.01.2021 по 23.02.2022) = 25 264 доларів США (несплачена сума заборгованості згідно рішення суду) х 3% ? 419 (кількість днів прострочення у періоді) : 365 (кількість днів у році).

Отже сума 3% річних від суми несплаченої заборгованості за Кредитним договором у валюті заборгованості, яка підтверджена Рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-130/10 від 29.03.2010 року становить 3 756,38 доларів США (три тисячі сімсот п?ятдесят шість доларів США 38 центів).

Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

А відтак, враховуючи вищевикладене, суд погоджується з розрахунком 3% річних за період з 12.03.2017 року по 23.02. 2022 року, наданих позивачем, оскільки він відповідає вимогам Закону.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Позивач просить стягнути 3% річних нараховані за період з 12.03.2017 по 23.02.2022. Суд погоджується з визначеним періодом з огляду на те, що із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину.

Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625ЦК України,які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.

Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22), на які посилається заявниця в касаційній скарзі та які не враховані судами попередніх інстанцій.

У цій справі рішення Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-130/10 від 29.03.2010 року солідарними боржниками не виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені з 02 квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності.

Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину.

Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, тому позивач, звернувшись до суду в червні 2023 року, в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону № 540-ІХ.

Відповідно до розрахунку, що здійснений позивачем за період з 12.03.2017 до 23.02.2022, розмір 3% річних становить 3 756,38 доларів США, при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні (в даному випадку заборгованість стягнуто в доларах США). У такому випадку стягнення з відповідача трьох процентів річних має відбуватися саме в іноземній валюті.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 25 264 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення в період з 12.03.2017 до 23.02.2022 (1810 днів), що становить 3756,38 доларів США.

За встановлених обставин, 3% річних підлягають стягненню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України сума сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ»» (код. , адреса: 04052, и. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40х) нараховані за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 рік відповідно до ст. 625 ЦК України на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями, підтвердженими рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-130/10 від 29.03.2010 року, 3% річних у розмірі 3756,38 доларів США (три тисячі сімсот п`ятдесят шість доларів США 38 центів).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ»» (код. , адреса: 04052, и. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40х) судовий збір у розмірі 3028,00 грн.(три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Чирський