Справа № 362/457/24
Провадження № 2/362/295/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(з а о ч н е)

08 вересня 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Неділько А.С.,

за участю позивачки - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в обґрунтування вимог якого зазначила, що вона має з відповідачем спільну дитину, яка проживає разом із нею.

Посилаючись на те, що саме вона як матір дитини створила для дитини належні умови проживання та дитина забезпечена усі необхідним, позивачка просить визначити місце проживання її дочки разом із нею (а.с. 30 - 32).

Позивачка в судовому засіданні підтримала позов та просила задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав.

На запитання головуючого під час розгляду справи, позивачка в судовому засіданні надала відповідь про те, що вона проживає разом зі своєю дитиною безперервно і постійно від дня народження дочки.

Враховуючи, що судову повістку разом із ухвалою про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками, надіслані відповідачу за останньою відомою адресою реєстрації місця його проживання двічі повернуто до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній», керуючись ч. 4 ст. 130 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи (а.с. 25, 78, 79, 84, 85).

Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку вручення судових повісток, передбаченому статтею 130 ЦПК України, не повідомив суд про причини свого неприбуття, не подав відзив та позивачка не заперечила проти вирішення справи в заочному порядку, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа, яка була належним чином повідомлена про місце, день і час розгляду справи, шляхом отримання судової повістки за адресою офіційної електронної пошти органу місцевого самоврядування, не повідомила суду про причини неприбуття свого представника (а.с. 83).

Вислухавши вступне слово позивачки та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини.

Сторони є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15 вересня 2020 року (а.с. 11).

З урахуванням того факту, що до позову не додано, в матеріалах справи відсутні та під час розгляду справи суду не надано позивачем відомостей які б підтверджували бажання батька дитини щоби дитина проживала саме із ним та батько дитини не вчинив і не вчиняє будь-яких дій щоб забрати дитину від матері та проживати разом із дитиною всупереч згоді матері, суд приходить до логічного, послідовного і переконливого висновку про те, що станом на дату постановлення цього рішення суду, дитина проживає разом із матір`ю за взаємною згодою сторін.

Наведені висновки суду також об`єктивно і обґрунтовано підтверджується даними встановленими у висновку № 09 від 12 квітня 2024 року Служби у справах дітей Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, за змістом якого: « ОСОБА_4 пояснив службі про те, що він згідний із визначенням місця проживання дитини разом із матір`ю (а.с. 52 - 53).

Отже, між батьками дитини фактично і реально досягнуто згоди відносно місця проживання їх дитини разом із матір`ю.

Вирішуючи справу по суті вимог, суд враховує наступне та використовує наступні норми законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Натомість, як встановлено за змістом позовної заяви, наданих в судовому засіданні під час розгляду справи по суті власних пояснень позивачки та письмовим висновком органу опіки та піклування, відповідач не заперечує факту і обставин проживання дитини разом із позивачкою від самого дня народження дитини та, станом на дату постановлення цього рішення суду, дитина проживає разом із матір`ю за взаємною згодою сторін, а відповідач проти цього не заперечує і не перешкоджає.

Як наслідок, суд приходить до об`єктивного, логічного і обґрунтованого висновку про те, що у даному випадку між сторонами відсутній спір відносно місця проживання їх дитини.

Отже, відповідачем не порушено сімейних прав позивачки стосовно проживання дитини разом із нею.

У зв`язку із цим, суд обов`язково враховує правові висновки наведені в постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року по справі № 127/16211/23 за якими, суд відмовляє у задоволенні позову одного із батьків про визначення місця проживання дитини разом із ним, оскільки ним не доведено, що його права порушені.

Суд звертає увагу, що у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований матір`ю дитини з якою дитина від народження постійно і безперервно фактично проживала і продовжує проживати.

При цьому, батько дитини не вимагав та не вимагає зміни місця проживання дитини.

Оскільки, позивачкою не доведено, що на час звернення до суду із даним позовом порушені її права, в той час коди дитина від народження постійно і безперервно проживала і проживає із позивачкою, суд вважає, що у цьому випадку права позивачки не порушені, що не є процесуальною підставою для закриття провадження у справі, а є підставою саме для відмови у позові з цих підстав.

Одночасно, суд не приймає до уваги, відхиляє та не враховує при постановленні даного рішення, усі зазначені за змістом позову доводи позивачки та надані нею письмові документи, оскільки вони містять відомості про належне виконання позивачкою її батьківських обов`язків відносно своєї дитини та абсолютно не містять жодної інформації по суті справи (наприклад, про те, що батько дитини заперечує стосовно проживання дочки разом із матір`ю та намагається змінити місце проживання дитини).

Зокрема, посилання позивачки при обґрунтуванні своїх позовних вимог на обставини того, що саме вона як матір дитини створила для дитини належні умови проживання та дитина забезпечена усі необхідним й усі інші обставини належної поведінки стосовно своєї дочки, лише свідчать про належне виконання позивачкою її батьківських обов`язків визначених сімейним законом та у даному випадку не є підставами для визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.

З урахуванням наведених вище обставин щодо відсутності спору між батьками стосовно місця проживання їх дитини, суд не досліджує та не аналізує по суті висновок органу опіки та піклування наданий у даній справі Службою у справах дітей Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області за № 09 від 12.04.2024 року (а.с. 52 - 53).

Суд враховує, що у цій справі батько дитини бажає належно виконувати свої батьківські обов`язки.

Також, станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання батьком спиртними напоями або наркотичними засобами та батько позитивно ставиться до своєї дитини і бажає побачень із дитиною, що гарантовано йому сімейним законодавством.

Серед іншого, суд враховує норми ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Суд зазначає, що у даному випадку без судового втручання існують найкращі інтереси дитини яка за згоди свого батька має постійне проживання разом зі своєю матір`ю.

Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено існування передбачених сімейним законом підстав для визначення судом місця проживання дитини сторін, оскільки саме за взаємною згодою батьків, дитина постійно проживає разом із матір`ю.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

При цьому, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на позивача (а.с. 5).

На підставі викладеного, керуючись статтями 141, 160, 161 Сімейного кодексу України, статтею 29 Цивільного кодексу України, статтями 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 197, 198, 258, 259, 263 - 265, 273, 280 - 282 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визначення місця проживання дитини.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення - 08 вересня 2025 року.