ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5762/25 Справа № 212/1306/24 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/1306/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»,

відповідач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є опікун недієздатної ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу опікуна ОСОБА_2 ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївна, на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року, яке ухвалено суддею Чайкіним І.Б.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 березня 2024року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (надалі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , правонаступником якого є опікун недієздатної ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (надалі - ТОВ «ІНФІНАНС») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 262857994, відповідно до якого відповідачу було надано кредит з максимальним лімітом 20 000,00 гривень, строком на 36 календарних місяців.

14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 14-07-21, відповідно до якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до боржників, зокрема, за договором позики № 262857994, який укладено з ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 262857994.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Станом на день звернення до суду із позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування коштами не сплачуються, внаслідок чого виникла заборгованість, станом на 09.01.2024 року, в сумі 59 732. 57 грн., з яких: 3599,94 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 39 752,90 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги, яку позивач просив стягнути в судовому порядку, а також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028, 00 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 10 вересня 2024 року, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором від 27.06.2019 року в розмірі 43352 гривень 84 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судовий збір в розмірі 3028 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі опікун ОСОБА_2 ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Галач Т.А., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в населеному пункті Жонкера, провінція: Жирона, країна: Іспанія. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_1 є його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка являється інвалідом з дитинства, має 1 групу інвалідності безстроково, та її опікуном призначено сестру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В лютому 2025 року ОСОБА_3 , від імені ОСОБА_2 , звернулася з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 та дізналася про те, що на спадкове майно накладено арешт в рамках виконавчого провадження на виконання судового рішення по справі № 212/1306/24.

Відповідач ОСОБА_1 не мав можливості оскаржити рішення суду, оскільки перебував за кордоном, про винесення судового рішення не знав, помер через три місяці після винесення судового рішення

Зазначає, що нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України. Так, виходячи з умов договору, строк користування кредитом становить 30 днів, тобто до 30 серпня 2019 року. Втім, стягуючи проценти за користування кредитом в розмірі 39752.90 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вказані проценти були нараховані позивачем на дату відступлення права вимоги, а не станом на 30 серпня 2019 року. Доказів, які свідчать про подальше узгодження сторонами істотних умов кредитування, матеріали справи не містять. З розрахунків заборгованості, які долучені до позовної заяви вбачається, що проценти нараховувалися після закінчення строку кредитування.

Крім того, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Крім того, сума витрат на правову допомогу заявлена позивачем у розмірі 13000,00 грн., враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, вважає, що є завищеною. Зокрема, справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 43352.84 грн, тобто у справі незначної складності, з огляду на ціну позову, а тому, підготовка документів для звернення до суду у рамках даної справи в суді першої інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Ціна позову у даній справі становить 43 352,84 грн., що менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 червня 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 262857994, відповідно до якого відповідачу було надано кредит з максимальним лімітом 20 000,00 гривень, строком на 36 календарних місяців, максимальна відсоткова ставка, яка нараховується за день календарний на суму залишку заборгованості 1, 75%, максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638, 75 % (а.с. 4-6).

Договір підписано електронно-цифровим підписом відповідача ОСОБА_1 , що підтверджено довідкою про ідентифікацію (а.с. 18 - зворот).

До позову додано роздруківку ТОВ «ІНФІНАНС» правил надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MONEYBOOM» (а.с. 9-18).

22 квітня 2021 року за договором №352 було здійснено переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику у сумі 3500,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «Вей Фор Пей».

На платіжну картку ОСОБА_1 ТОВ «ІНФІАНС» було здійснено переказ грошових коштів у сумі 3600,00 гривень, що підтверджено квитанцією від 31.07.2019 року (а.с.19).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, який наданий позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором № від 27.06.2019 року, становить 59 732,57 грн., з яких: 3599,94 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 39 752,90 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги (а.с. 20- 22).

14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 14-07-21, відповідно до якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до боржників, зокрема, за договором позики № 262857994 (а.с. 23-27).

10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір факторингу відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 (а.с. 28-30).

Відповідно до витягів з реєстру боржників до вищевказаних договорів факторингу, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 262857994 (а.с. 31-32)

За змістом реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_4 на загальну суму 59 732, 57 гривень: 3599,94 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 56132,63 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги (а.с. 33).

Встановиши, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «ІНФІНАНС» в обумовлені договором строки, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 43352 гривень 84 копійки, з яких: 3599,94 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 56132,63 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги.

Проте, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов до них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що, відповідно до ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено право позикодавця в разі прострочення позичальником чергової частини повернення позики вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати належних процентів.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1077 ЦК України встановлено, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі встановлено, що 27 червня 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, відповідно якого відповідачу було надано кредит з максимальним лімітом 20 000,00 гривень, строком на 36 календарних місяців, максимальна відсоткова ставка, яка нараховується за день календарний на суму залишку заборгованості 1, 75%, максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638, 75 % (а.с. 4-6).

Договір підписано електронно-цифровим підписом ОСОБА_1 , що підтверджено довідкою про ідентифікацію (а.с. 18 - зворот).

За умовами пункту 1.2 договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору із остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатку № 1 та додатку № 2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку № 3 та додатку № 4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: додатку № 1 та додатку № 2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку № 3 та додатку № 4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

Відповідно до умов Акцепту оферти від 31 липня 2019 року на отримання кредиту в рамках Договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27 червня 2019 року, позичальнику надано кредит (транш) в розмірі 3 600,00 грн., строк користування кредитом 30 днів. Строк дії Договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом.

Отже, укладений між сторонами договір розрізняє строк користування поточним кредитом (траншем), який становить 30 днів та строк дії договору - 36 місяці (3 роки).

Відповідно до умов викладених в Оферті, Пропозиція (Оферта), Акцепт оферти, Правила та Заявка-анкета становлять єдиний документ Договір.

Пропозиція (Оферта) на отримання кредиту згідно Заявки-анкети підписана позичальником, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису 8v0s9v), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефон номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця.

ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики, шляхом заповнення заявки на сайті, із введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки НОМЕР_1 , на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «ІНФІНАНС») було перераховано грошові кошти в розмірі 3 600,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 31.07.2019 року (а.с.19).

Підписанням Акцепту оферти ОСОБА_1 , також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому було надана інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Правилами надання коштів у позику, передбачено що Договір позики укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається Позичальником у відповідності до вимог ст.12 Закону України Про електронну комерцію, за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч.6 і 12 п.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України Про електронну комерцію, ч.1 ст.205 ЦК України).

Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами Договору позики.

14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 14-07-21, відповідно до якого до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до боржників, зокрема, за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, (а.с. 23-27).

10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір факторингу відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 (а.с. 28-30).

Відповідно до витягів з реєстру боржників до вищевказаних договорів факторингу, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, (а.с. 31-32)

Позивач зазначав, що загальний розмір заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, становить 59 732, 57 гривень: 3599,94 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 56132,63 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги (а.с. 33).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що є доведеним факт укладення між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 . Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27 червня 2019 року та перерахування 31 липня 2019 року грошових коштів на картковий рахунок позичальника в сумі 3 600,00 грн., в тому числі і на умовах фінансового кредиту № на погоджених умовах Акцепту оферти одноразовим ідентифікатором.

Відповідач ОСОБА_1 та його правонаступник не довели відсутність такої заборгованості, тому позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в частині стягнення заборгованості за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27 червня 2019 року в сумі 3 599,94 грн. за тілом кредиту є обґрунтованими.

Стосовно стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом слід зазначити наступне.

Відповідно до умов Договору позики Позичальнику надано кредит в розмірі 3 600,00 грн., строк користування кредитом 30 днів, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом.

Позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження тих обставин, що строк повернення позичених коштів за Акцептом оферти від 31 липня 2019 року перевищує 30 днів.

Отже, нарахування процентів за користування коштами в сумі 3 600,00 грн. слід проводити із відсоткової ставки 1,75%, яка обмежується 30 днями та їх загальний розмір становить 1 890 грн. 00 коп. (3 600,00 грн. х 1,75% х 30 днів).

Розмір відсотків за користування кредитними коштами у сумі 39 752,90 грн. на дату відступлення прав вимоги від ТОВ «ІНФІНАНС», позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, пункті 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, наголошено на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване, шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).

Отже, з позичальника на користь позивача підлягають стягненню відсотки за Договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27 червня 2019 року в розмірі 1 890,00 грн., в межах строку користування кредитом.

За таких обставин, враховуючи викладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.141 ЦПК України розмір витрат,які сторонасплатила абомає сплатитиу зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позові позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02 січня 2023 року; копію платіжної інструкції № від 10 січня 2024 року; заявку на надання юридичної допомоги №538 та витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року, згідно яких вартість правових (юридичних) послуг з приводу примусового стягнення з ОСОБА_5 заборгованості становить 13 000,00 грн. (а.с. 44-49).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що відповідач заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн, що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Тобто, опікун недієздатної ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви, у розмірі 393,64 грн. (3 028,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 13% (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 393,64 грн.) слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу опікуна ОСОБА_2 ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Галач Тетяна Анатоліївна, - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 , правонаступником якого є опікун недієздатної ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з недієздатної ОСОБА_2 , законним представником якої є опікун ОСОБА_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27 червня 2019 року, станом на 09 січня 2024 року, у розмірі 5 489 (п?ять тисяч чотириста вісімдесят дев?ять) гривень 94 (дев?яносто чотири) копійки, із яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 599 гривень 994 копійки та заборгованість за відсотками в розмірі 1 890 гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - відмовити.

Стягнути з недієздатної ОСОБА_2 , законним представником якої є опікун ОСОБА_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмір 3 000 (три тисячі) гривнь 00 (нуль) копійок.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання позовної заяви, у розмірі 393 (триста дев?яносто три) гривні 64 (шістдесят чотири) копійкм за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: