Справа № 450/5502/23 Провадження № 2/450/211/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в Пустомитівський районний суд Львівської області з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 241000 грн. заборгованості за договором позики.

Мотивував позовні вимоги тим, що 13.09.2025 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, який оформлений розпискою, написаною останньою особисто. Згідно вказаної розписки він надав відповідачу в борг 241000 грн., а остання зобов`язалась повернути вказану суму протягом двох років. ОСОБА_3 своїх зобов`язань не виконала, суму позики не повернула. У зв`язку із викладеним вище, просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 19.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

07.02.2024 року та 13.02.2024 року представником відповідача ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що сторони по справі є колишніми родичами, а саме сватами. Після розірвання шлюбу між їх дітьми, ОСОБА_2 почав незаконно вимагати від ОСОБА_3 кошти, які нібито вклав у сім`ю їх дітей шляхом проведення ремонтних робіт у будинку. Водночас, жодних коштів позивач відповідачу не надавав ні в момент написання розписки ні на передодні. Вказала, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, чого в даному випадку не відбулось, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Розпорядженням № 31 від 16 квітня 2024 року та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Пустомитівського районного суду Львівської області визначено головуючого суддю Мусієвського В.Є.

13.08.2024 року позивачем подано заяву про часткову зміну підстав позову, у відповідності до якої вказав, що з 15.01.2018 року до 30.01.2023 року його син ОСОБА_5 та донька відповідача ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі. З огляду на те, що вони не мали власного житла, відповідач погодилась передати дітям успадкований нею житловий будинок АДРЕСА_1 , за умови взяття ним участі у фінансуванні добудови та збільшення його площі. Повідомив, що з особистих коштів він профінансував будівництво, однак відповідач не виконала обіцянки в частині дарування дітям згаданого вище житлового будинку. Більше того, після завершення будівництва донька відповідача ОСОБА_6 звернулась в суд із заявою про розірвання шлюбу з його сином ОСОБА_5 . Зазначив, що жодних письмових договірних зобов`язань із ОСОБА_3 він не укладав, однак наявність розписки підтверджує підставність позовних вимог. Долучив письмові докази.

04.09.2024 року представником відповідача ОСОБА_4 подано відзив на заяву про часткову зміну підстав позову, згідно мотивів якого повідомила, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним витрат на здійснення будівництва житлового будинку, який належить на праві власності ОСОБА_3 , як і доказів на підтвердження наявності між сторонами договірних зобов`язань із згаданого приводу. Вказала, що долучені до матеріалів справи замовлення покупця не підтверджують понесення позивачем витрат, оскільки такі містять відомості лише щодо здійснення замовлення, однак не підтверджують факту такої оплати. Окрім наведеного, вказані замовлення оформлені на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не є позивачами у справі. Із долучених до матеріалів справи роздруківок фотографій неможливо встановити об`єкт нерухомого майна, а також проведення будівельних робіт та закупівлю будівельних матеріалів, про які стверджує позивач. З огляду на викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

27.01.2025 року позивачем ОСОБА_2 подано клопотання про поновлення процесуального строку для подання заяви про часткову зміну підстав позову.

Протокольною ухвалою від 29.01.2025 року поновлено процесуальний строк для подання заяви про часткову зміну підстав позову та прийнято таку до матеріалів справи.

10.09.2025 року позивачем ОСОБА_2 подано письмові докази та клопотання про поновлення процесуального строку для їх подання.

Протокольною ухвалою від 10.09.2025 року клопотання позивача ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку для подання письмових доказів залишено без розгляду у зв`язку із закінченням процесуальних строків їх подання та відсутністю обґрунтування пропущення такого.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 надали пояснення аналогічні викладеним письмово, заявлені вимоги підтримали та просили такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд такої у їх відсутності не подали.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10.09.2025 року, є дата складення повного судового рішення 15.09.2025 року.

Заслухавши пояснення та думку позивача і його представника, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

В силу ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З долученої до матеріалів справи розписки, написаної 13.09.2021 року власноруч відповідачем ОСОБА_3 , вбачається, що остання зобов`язалась повернути 241000 грн. протягом 2 років.

13.10.2023 року позивачем скеровано на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості, однак така не виконана.

За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правої позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц, наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Водночас, у долученій розписці, хоч і міститься згадка про зобов`язання повернути кошти, однак відсутній факт отримання боржником коштів за договором позики.

Суду не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 241000 грн., у зв`язку із чим суд позбавлений можливості пересвідчитись у дійсності укладення між сторонами договору позики, а зазначена розписка не є належним доказом виникнення боргового зобов`язання.

Крім цього, позивач звертає увагу на те, що вказані грошові кошти використані для будівництва з метою збільшення площі житлового будинку АДРЕСА_1 . Водночас, належних та допустимих доказів на підтвердження належності такого на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3 суду не надано.

Окрім наведеного, долучені до матеріалів цивільної справи замовлення та товарно-транспортні накладні не підтверджують понесення позивачем витрат, оскільки такі не підтверджують факт оплати за такими. Крім цього, вказані документи оформлені на осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що є відмінними від особи позивача у даній справі.

З огляду на викладене, позивачем ОСОБА_2 не доведено факту понесення ним витрат на будівництво, яке наведено у мотивах позовної заяви.

Слід також вказати, що долучені до матеріалів справи роздруківки фотографій не ідентифікують конкретний об`єкт нерухомості та не підтверджують обсяг чи факт проведення будівельних робіт.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом, однак вказаним правом позивач ОСОБА_2 не скористався.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що навіть за умови доведеності витрачення позивачем особистих коштів на користь свого сина та його сім`ї, належних і допустимих доказів на підтвердження зобов`язання відповідача ОСОБА_3 подарувати таким житловий будинок, суду не надано, з огляду на що,у відповідача відсутнє цивільне зобов`язання з вказаного приводу.

В силу вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 82, 84, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15.09.2025 року.

Суддя Мусієвський В.Є.