П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Джуги С.Д.,

суддів - Кожух О.А., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дурдинець Володимир Володимирович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2025 року у складі судді Голяни О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , залучені на виконання своїх повноважень особи орган опіки та піклування Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, виконавчий комітет Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 10.09.2005 перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2024 у справі № 308/22513/23 шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є двоє малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач не утримує дітей, має заборгованість зі сплати аліментів; з дітьми не проживає, не спілкується, у вихованні участі не приймає, їх життям не цікавиться.

Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.11.2024 залучено виконавчий комітет Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області до участі в справі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дурдинець Володимир Володимирович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні апелянт (позивач) ОСОБА_1 , представник апелянта (позивача) - адвокат Дурдинець В.В., підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилася. Про дату, час, місце розгляду належним чином повідомлені.

Від представника відповідача - адвоката Німець О.М. надійшла заява, в якій просить розглянути справу без участі відповідача та представника відповідача, а також врахувати позицію сторони відповідача, викладену у письмових поясненнях.

Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розгляну за відсутності нез`явившихся учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представника, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частина третя статті 12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відмовляючи в задоволені заявленого позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 10.09.2005 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2024 у справі № 308/22513/23 шлюб між сторонами розірвано.

Від даного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є двоє дітей:

- син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29.05.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області. Батьками дитини записані: батько ОСОБА_2 ; мати ОСОБА_1 ;

- донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07.12.2021 року, виданого Бахмацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Батьками дитини записані: батько ОСОБА_2 ; мати ОСОБА_1 .

Після припинення шлюбних відносин між сторонами діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1

25.01.2024 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по справі №308/1487/24 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 23.01.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

06.03.2024 року старшим державним виконавцем Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Микульцею Н.І. відкрито виконавче провадження №74370206 з виконання судового наказу №308/1487/24, виданого 28.02.2024 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментам №6-НОМЕР_3 від 13.08.2024, №6-НОМЕР_3 від 29.11.2024 року, № 6-НОМЕР_3/24 від 23.12.2024, здійснених Ужгородським відділом державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по ВП № НОМЕР_3, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 31.07.2024 року становила 8 932,37 грн., станом на 29.11.2024 року - 10 379,04 грн., а станом на 01.12.2024 заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Відповідач ОСОБА_2 являється власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22933709 від 04.06.2009, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 404555167 від 20.11.2024. На момент розгляду справи фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , що не заперечувалося сторонами.

З 19.11.2021 по 21.08.2023 ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 в будинку, що належав відповідачу ОСОБА_2 , про що свідчить довідка Великогеєвського старостинського округу Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 425 від 20.11.2024, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 254258993 від 24.04.2021, копію договору дарування від 24.04.2021.

Витрати на утримання будинку (енергопостачання, водопостачання, газ, за послуги розподілу (доставку) газу, вивіз сміття) за вказаною адресою здійснювалися від імені ОСОБА_2 , що підтверджено копіями квитанцій, наявних в матеріалах справи.

ОСОБА_1 на підставі договору оренди від 20.04.2024, укладеним з ОСОБА_5 , фактично без реєстрації проживає за адресою: АДРЕСА_4 , та в її склад сім`ї входять: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить довідка Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №1255 від 18.10.2024 року, договір оренди від 20.04.2024.

ОСОБА_1 працює з 09.01.2024 в ТОВ «PREVENTION» на посаді медичної сестри, позитивно характеризується за місцем роботи.

Згідно довідки Холмківської гімназії Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №38 від 15.03.2024 вбачається, що діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчаються в Холмківської гімназії Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлені певні медичні діагнози, які з огляду на недопустимість розголошення медичної таємниці в рішенні суду не відображаються.

31.07.2024 ОСОБА_2 через компанію з логістики «Нова пошта» відправлена посилка, адресована ОСОБА_1 , номер експрес - накладної 6090, однак така посилка не отримана адресатом.

Під час судового розгляду відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи статті 171 Сімейного кодексу України (далі СК) судом першої інстанції була заслухана думка дітей.

Зокрема, дитина сторін - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що з батьком на теперішній час не спілкується і бажання поновити спілкування не має. Вважає, що батька треба позбавити батьківських прав.

Дитина сторін - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також пояснила, що з батьком на теперішній час не спілкується. На її випускному батько був відсутній, з днем народження не вітав. На аватарці в мережі Viber у батька фото його «нових» дітей, а не її з братом. Коли вона останній раз дзвонила батьку, той підняв слухавку та попросив його більше не турбувати. Вважає, що батька треба позбавити батьківських прав.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками

Відповідно до роз`яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 вказаної Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/158, 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається на те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, дітей не утримує, має заборгованість зі сплати аліментів; з дітьми не проживає, не спілкується, у вихованні участі не приймає, їх життям не цікавиться.

Однак, позивачем, всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від участі у вихованні дітей.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналогічні положення зазначено і в ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Зі змісту висновку виконавчого комітету Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №582 від 26.09.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав випливає, що, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від №10/10-15 від 12.07.2024 року, №11/10-15 від 15.08.2024 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції вірно зазначив, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, та таким, що не містить достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дітей. Вказаний висновок містить опис обставин, встановлених органом опіки та піклування, зокрема щодо розірвання шлюбу між батьками, стягнення з ОСОБА_2 в судовому порядку аліментів на утримання дітей, щодо дійсного місця проживання та умов проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , характеристику матері за місцем роботи, письмову позицію ОСОБА_2 , в якій останній заперечив проти позбавлення його батьківських прав, позицію дітей, які повідомили про небажання спілкуватися з батьком, та не містить достатніх і переконливих аргументів щодо необхідності застосування такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав відповідача відносно дітей. Органом опіки і піклування не дана оцінка письмовим поясненням батька, висловленим його представником, щодо перешкод, які чинить матір у спілкуванні з дітьми, не враховано віддаленість місця проживання батька від дітей, не враховано наявності конфліктної ситуації між батьками дітей.

Сама по собі наявність заборгованості щодо сплати аліментів не є підставою для позбавлення батька /матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька/матері до надання їй належного утримання (постанова Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17).

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач повністю погасив наявну заборгованість зі сплати аліментів.

У даній справі відсутні підстави для висновку про те, що батько дітей не бажає брати участь в їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Діти сторін, з огляду на свій малолітній вік, не усвідомлюють в повній мірі наслідки позбавлення батька батьківських прав, а їх думка, на переконання суду, сформована внаслідок наявності у дітей образи на батька та відповідно негативного ставлення до нього.

Недостатня участь батька у вихованні дітей не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.

Відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав (постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17).

Наявність непорозумінь, конфліктів, в тому числі майнових, між батьками дітей, проживання дітей разом із матерю, віддаленість місця проживання батька у сукупності дають підстави для висновку про наявність у відповідача перешкод у налагодженні стосунків з дітьми.

Батько під час розгляду справи, діючи через свого представника, проти позбавлення батьківських прав заперечував та виявив бажання налагодити відносини і спілкування із дітьми.

До відповідача заходи реагування не вживалися і він не попереджався органами опіки та піклування про необхідність зміни своєї поведінки щодо виховання дітей. Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач притягувався до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, або жорстоке поводження з дітьми, веде аморальний спосіб життя, що негативно впливає на інтереси дітей.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховано обставини, які наведені в позовній заяві щодо невиконання відповідачем батьківських обов`язків та не приймання участі у вихованні дітей, не можуть бути взяті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б давали достатньо підстав для застосування такої крайньої міри, як позбавлення батьківських прав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції вірно врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено. При цьому, судом попереджено відповідача про зміну свого ставлення до виховання дітей, що буде відповідати забезпеченню «якнайкращих інтересів дітей».

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дурдинець Володимир Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 05 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: