Справа № 753/6346/25
Провадження № 2-з/331/38/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Антоненка М.В., при секретарі Байрамової Д.А., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом заяви ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-і особи: орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, центральний орган для виконання функцій покладених конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року Міністерства Юстиції України, уповноважений президента України з прав дитини про відібрання дитини та повернення дитини за її попереднім місцем проживання, тому з ким вона проживала, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Олександрівського районного суду міста Запоріжжя з Дарницького районного суду міста Києва 12 вересня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , 3-і особи: орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, центральний орган для виконання функцій покладених конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року Міністерства Юстиції України, уповноважений президента України з прав дитини про відібрання дитини та повернення дитини за її попереднім місцем проживання, тому з ким вона проживала.

Згідно з ухвалою від 15 вересня 2025 року Олександрівським районним судом міста Запоріжжя відкрито провадження в даній справі.

Позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 просить суд: вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 (громадянці України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) виїзду за межі України; вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 виїзду за межі України у будь-чиєму супроводі.

В обґрунтування поданої заяви позивач вказує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з грудня 2020 року -орієнтнтовно до вересня 2021 року, проживала разом із батьком ОСОБА_1 , перебувала на повному утриманні батька, у Королівстві Іспанії, мала там постійні, сталі зв`язки, друзів та родичів.

Після закінчення своєї роботи в Індонезії в червні 2021 року, ОСОБА_3 відповідачка по справі, виявила бажання приїхати до Іспанії для відвідування своєї доньки ОСОБА_5 .

12 вересня 2021 року ОСОБА_3 разом із донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхала з території Королівства Іспанії, не повідомивши про це батька, та з того моменту і до цього часу, переховує дитину від батька та перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, не дає бачитися батьку з дитиною, чим позбавляє, насамперед дитину ОСОБА_5 участі батька в житті дитини, завдає дитині моральної шкоди.

Точне місцезнаходження дитини ОСОБА_5 , на момент пред`явлення позову - не відомо, оскільки мати ОСОБА_3 постійно змінює місцезнаходження по усій території України, повідомляючи неправдиву інформацію правоохоронним органам та органам опіки з цього приводу.

На підтвердження зазначених обставин надала суду інформацію Державної прикордонної служби згідно з якою ОСОБА_5 29.06.2025 р. перетинала кордон України (в`їзд).

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це, як правило, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову у спорах щодо визначення місця проживання малолітньої дитини має на меті гарантувати дотримання інтересів дитини, створити передумови, які унеможливлять недобросовісну поведінку батьків, забезпечать фундамент для належного виконання судового рішення.

Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У справах про визначення місця проживання дитини суд має право вжити таких заходів забезпечення позову, як заборона переміщення (виїзду) дитини за межі України, визначення на період розгляду спору графіка побачень дитини з тим з батьків, з яким дитина фактично не проживає (особливо у випадку відчуження дитини від іншого з батьків), встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Як зазначав Європейський суд з прав людини, національні органи влади зобов`язані максимально сприяти спілкуванню дитини з тим з батьків, з яким дитина не проживає, при цьому мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам. Зволікання у цьому, з урахуванням обставин справи, може мати непоправні наслідки для відносин дитини з тим із батьків, хто не проживає з нею (§ 79-80 рішення ЄСПЛ Mamchurv. Ukraine (заява № 10383/09) від 16.07.2015).

Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Щодо забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України суд зазначає, що відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду 14.02.2022 у справі № 754/7569/21 (провадження № 61-15886сво21) зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.

У постановах Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та від 12.02.2020 у справі № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19) викладено правовий висновок, що суди відповідно до статей 149, 150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений цивільним процесуальним законом.

На розгляді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя перебувала цивільна справа (№ 331/2301/24; провадження № 2/331/204/2025)

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа адміністрація Запорізької міської ради по Олександрійському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з дитиною.

Відповідно до резолютивної частині рішення суду від 25 липня 2025 року, позов задоволено частково та визначено способи участі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 у вихованні та спілкуванні з його малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи стан здоров`я дитини та особисте бажання.

В судовому провадженні встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає в Іспанії, а його донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час вирішення справи у суді проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 за межами України, що визнається та не заперечується сторонами у справі.

Оскільки, заявником не наведено переконливих доводів, які б підтверджували факт незаконного утримання дитини в державі, відмінній від держави її постійного проживання, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 виїзду за межі України.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 виїзду за межі України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.В. Антоненко