ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 630/1345/24
Номер провадження 22-ц/818/2570/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 03 лютого 2025 року в складі судді Сухорукова І.М. по справі № 630/1345/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір позики № 2178213 на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті https://mycredit.ua та акцептована позичальником шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором) Заявки на укладення договору № 2178213 від 20 жовтня 2019 року про прийняття пропозиції товариства укласти договір позики.

На умовах договору позики позикодавець надав ОСОБА_1 грошові кошти (позику) у гривні на умовах, передбачених договором позики № 2178213, у розмірі 8100,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 16 листопада 2019 року, розмір акційних процентів у день за користування коштами кредиту становить 0,64%, базова процентна ставка/день 1,60%.

Позикодавець свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами договору позики. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання - припинив вносити платежі, передбачені умовами договору позики, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість.

Право грошової вимоги за указаним кредитним договором переходило двічі на підставі договорів факторингу: 10 березня 2020 року від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» та 22 червня 2021 року від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики станом на 11 грудня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 28 391,99 грн, а саме: залишок заборгованості за тілом - 8100,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування - 1356,88 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування - 4050,00 грн; заборгованість за пенею - 0,00 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором з 22 червня 2021 року - 21 серпня 2021 року, 60 календарних днів) - 13 122,00 грн; інфляційне збільшення - 1763,11 грн.

На поштову адресу боржника 01 липня 2021 року було відправлено повідомлення про зміну кредитора та 26 жовтня 2023 року досудову вимогу.

Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 2178213 від 20 жовтня 2019 року в розмірі 28 391,99 грн та судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7000,00 грн.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 03 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а також не підтверджено розмір і складові вказаної заборгованості за кредитним договором.

На вказане судове рішення 05 березня 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, стягнути з відповідача судові витрати, зокрема, 6000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував презумпції правомірності правочину. Достовірні номер телефону та адреса електронної пошти надані ОСОБА_1 . Правочин вчинений у письмовій формі, укладений та підписаний сторонами відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ОСОБА_1 на веб-сайті натиснув відповідну кнопку для підписання Заявки на укладення договору № 2178213 від 20 жовтня 2019 року, після чого відбулося проходження ідентифікації, і силами програмного забезпечення був згенерований одноразовий ідентифікатор ключа для ідентифікації особи, і вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс був надісланий на телефонний номер НОМЕР_1 або електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначені в його Особистому кабінеті на сайті. Відповідач не заперечував належність йому вказаного номеру телефону та адреси електронної пошти. Перерахування позичальнику коштів підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» № 03/12-2024-2/ТНПП від 03 грудня 2024 року. Відповідач особисто у договорі зазначив № картки НОМЕР_2 , що обслуговується у АТ КБ «ПриватБанк», та не заперечував належність йому цієї картки.

ОСОБА_1 правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 03 лютого 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2019 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 2178213, який підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 7kuNuRuolz, згідно з умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник - повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п.1 Договору) (а.с. 9).

Сума позики складає 8100,00 грн; строк позики (строк договору) 27 днів; процентна ставка (базова)/день 1,60% (фіксована); дата надання позики 20 жовтня 2019 року; дата повернення позики 16 листопада 2019 року; розмір процентів акційних 0,54% в день; розмір процентів на прострочену позику 2,70% у день; розмір процентів на позику річний 233,50%, розмір процентів за прострочену позику річний 955,50%; вартість позики за весь строк, на який видано позику 17,28%; вартість позики за весь строк, на який видано позику, 1399,58 грн; загальна вартість позики та процентів 9499,58 грн (п.3 Договору).

Відповідно до п. 5 цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ОСОБА_1 , який уклав договір позики № 2178213 від 20 жовтня 2019 року, ідентифікований товариством. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 7kuNuRuolz, час відправки ідентифікатора позичальнику 20 жовтня 2019 року о 14:50, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор +97 (а.с. 11).

Як вбачається з довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 03 грудня 2024 року № 03/12-2024-2/ТНПП, товариство підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, та завершення наступних операцій: 20 жовтня 2019 року на суму 8100,00 грн за номером платіжної картки № НОМЕР_2 , номер платежу 076514 (а.с. 10).

10 березня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 002-100320, за умовами якого клієнт відступив факторові зазначені у відповідних реєстрах права вимог (а.с. 12).

З витягу з реєстру прав вимог № 002-100320 від 10 березня 2020 року вбачається, що за № 27 вказаний боржник ОСОБА_1 , договір № 2178213 від 20 жовтня 2019 року, залишок заборгованості за тілом 8100,00 грн, залишок за процентами 1356,88 грн, за простроченими процентами 4050,00 грн, загальна сума заборгованості 13 506,88 грн (а.с. 18-20).

22 червня 2021 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» було укладено договір факторингу № 20210622/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату у передбачений договором спосіб, а ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (п. 1.1.) (а.с. 21-24).

Відповідно до п. 2.1.3 даного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги.

22 червня 2021 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» переказало ТОВ «Сіроко Фінанс» оплату згідно договору факторингу № 20210622/41 від 22 червня 2021 року в розмірі 142 583,71 грн (а.с. 25).

На підтвердження переходу від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» права вимоги за договором № 2178213 від 20 жовтня 2019 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 , позивачем до позовної заяви долучено витяг з реєстру прав вимог № 20210622/1 від 11 грудня 2024 року, який містить підпис директора та скріплений печаткою ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Однак даний витяг не містить підпису та не скріплений печаткою ТОВ «Сіроко Фінанс» (а.с. 26).

Згідно виписки з розрахунку заборгованості за договором позики № 2178213 від 20 жовтня 2019 року у ОСОБА_1 станом на 11 грудня 2024 року наявна заборгованість в сумі 28 391,99 грн, а саме: залишок заборгованості за тілом - 8100,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування - 1356,88 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування - 4050,00 грн; заборгованість за пенею - 0,00 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування (нараховані новим кредитором з 22 червня 2021 року) - 13 122,00 грн; інфляційне збільшення - 1763,11 грн (а.с. 27).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктами 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

На підтвердження надання грошових коштів згідно договору позики № 2178213 від 20 жовтня 2019 року позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до позовної заяви було долучено лист ТОВ «ФК «Фінекспрес» за № 03/12-2024/2/ТНПП від 03 грудня 2024 року.

Однак колегія суддів критично оцінює вищевказаний документ, оскільки такий не є первинним обліковим в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». Більше того, вказаний документ не містить відомостей про особу отримувача грошового переказу, призначення платежу та складений через п`ять років після укладення договору позики.

Доказів того, що картка № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, та позивач з клопотанням про їх витребування з банку до суду не звертався.

У справі відсутні будь-які первинні бухгалтерські документи про перерахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на картковий рахунок ОСОБА_1 коштів у розмірі 8100,00 грн, а також виписка по картковому рахунку, яка б підтверджувала рух коштів та те, що відповідач користувався кредитними коштами на власний розсуд.

Надана позивачем виписка з розрахунку заборгованості (а.с. 27) є документом, що створений самим позивачем, а тому інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. До того ж, зі змісту вказаної виписки вбачаються лише загальні суми заборгованості, без механізму їх утворення, процентної ставки, періоду нарахування та відомостей про наявність чи відсутність оплат з боку позичальника.

Відтак позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена ним заборгованість дійсно має місце, та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору позики.

Крім того, позивачем зазначено, що право вимоги до відповідача ОСОБА_1 переходило двічі: від первісного кредитора «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс» і від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».

Відповідно до п. 2.1.3 договору факторингу від 22 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «Сіроко Фінанс» перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги.

На підтвердження факту передачі прав вимоги від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за договором позики від 20 жовтня 2019 року № 2178213, де боржником є ОСОБА_1 , до суду першої інстанції позивачем надано витяг з реєстру прав вимог № 20210622/1 від 11 грудня 2024 року (а.с. 26).

Разом з тим, указаний витяг не підтверджує переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», оскільки він не підписаний клієнтом - ТОВ «Сіроко Фінанс». У витязі не зазначено, що він є додатком до договору факторингу, що складає його невід`ємну частину.

Отже, твердження ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» про те, що ним набуто право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики, не відповідають фактичним обставинам справи.

Оскільки позивачем не доведено наявності заборгованості та переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», тому доводи апеляційної скарги про презумпцію правомірності правочину та про факт підписання відповідачем електронного договору позики шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами ст. ст. 6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», жодним чином не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву та заперечень проти викладених позивачем обставин, зустрічних доказів саме по собі не свідчить про визнання ним обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, визначив характер спірних правовідносин та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина