Справа № 504/2992/25
Номер провадження 2-о/504/252/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025с-ще Доброслав

Суддя Доброславського районного суду Одеської області Вінська Н.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 звернувся в порядку окремого провадження до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_1 , постійно утримує неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім тих, що визначені ч.1 ст. 315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до положення статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року в справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року в справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 12 січня 2022 року в справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156св21) та від 26 січня 2022 року в справі № 568/310/21 (провадження № 61-16757св21).

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Як вбачається із заяви заявник звернувся до суду з вимогою про встановлення факту перебування на його утриманні трьох малолітніх дітей, при цьому заявник не є батьком ОСОБА_4 . Також заявник вказує, що біологічний батько малолітнього ОСОБА_7 помер.

За змістом ст.268 СК України обов`язок вітчима утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ним проживають,виникає якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

За положеннями ст.274 ч.4 ЦПК України справи, що витікають із сімейних правовідносин не можуть бути розглянуті навіть в спрощеному позовному провадженні.

Що стосується утримання інших дітей, суд виходить з того, що статтею 141 Сімейного кодексу України, встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Заявник просить встановити факт перебування на утриманні дітей, при тому що інший з батьків має також прямий обов`язок щодо утримання своїх дітей .

Якщо інший з батьків не виконує своїх обов`язків по утриманню дітей, то вони можуть бути притягнуті до відповідальності, передбаченої законом.

На думку суду, такий факт утримання дітей одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення права іншого з батьків та принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Таким чином, встановлення зазначеного факту не є неоспорюваним правом , а тому, на думку суду, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (Постанова від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

А саме, Верховний Суд прийшов до висновку, що оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. А тому справи зазначеної категорії не можуть розглядатись в порядку окремого провадження, тому що існує спір про право.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Керуючись ч.4 ст.315 ЦПК України, ст. 19, 294, 296 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом із матеріалами заяви надіслати заявнику. Копія заяви залишається в суді.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Вінська Н. В.