провадження № 2/208/1170/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Кам`янського у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Шабельника Р.М., за участю представника відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Пелих Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язати вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язати вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.04.2024 ним реалізовано через біржу ВINANCE відповідно до вимог чинного законодавства в галузі валютного регулювання власні кошти - долар США (USDT) в сумі 691,29, за які мені перераховано покупцем переказ в сумі 29000 гривень і так відбулось 4 рази з 19:39 по 19:51 год. Крім того, ще один платіж було здійснено о 19:58 год. на суму 429,08, за які мені було перераховано 18000 гривень. Загальна сума цих операцій з продажу валюти склала 134 000 гривень. Наступного дня він вже не зміг користуватися своїми коштами та карткою, випущеною АТ КБ «ПриватБанк», взагалі не мав змоги розпорядитися коштами. На підтвердження переведення йому коштів на картку покупець валюти надіслав скрін з квитанцією з приват24.

17.05.2024 року о 17:45 годин з його особистої картки, відкритій у банку, було безпідставно списано грошові кошти у розмірі 134 000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень, які надійшли на його рахунок завчасно до цього списання. З 29.04.2024 по 17.05.2024 року його рахунок було заблоковано, зняти власні кошти він не мав можливості.

Позивач звернувся до підтримки користувачів в чаті за стосунку Приват24, де йому було повідомлено, що зареєстровано факт шахрайства і з ним було розірвано відносини через це.

Позивач просить визнати дії Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () щодо обмеження доступу до рахунку та розірвання відносин з громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та щодо стягнення грошових коштів у сумі 134000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень з його рахунку неправомірними. Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк () зняти (скасувати) встановлені для ОСОБА_1 , обмеження права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на поточних рахунках та обслуговуються картками, шляхом розблокування зазначених карткових рахунків і забезпечення можливості вільно користуватися та розпоряджатися грошовими коштами на цих поточних рахунках. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( адреса місцезнаходження: вул.Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошові кошти у сумі 134 000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( адреса місцезнаходження: вул.Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , три відсотки пені за кожен день невиконання (прострочення виконання, неналежного виконання) зобов`язань - в сумі 134 000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень.

Представник відповідача Пелих Я.М. подала відзив на позовну заяву, в якій просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язати вчинити певні дії.

В обґрунтування зазначеної позиції представник відповідача зазначила, що виходячи з наведених нею норм ЦК України та норм спеціального Закону, банки наділені прямим обов`язком встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин стосовно клієнтів та відмовлятись від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка через встановлення клієнту такого ризику за результатами оцінки, яка є обов`язковою.

До Банку звернулася ОСОБА_2 , IНН НОМЕР_2 про несанкціоновані нею списання 29.04.2024 коштів з її картки НОМЕР_3 CREDIT P55 UAH загальною сумою 138020 UAH. Кошти, через додаток П24 виведені на 081392 INET - "Интернет-карты" отримувач ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 .

Управлінням безпеки банку проведено перевірку по даному факту та в ході перевірки встановлено, що клієнт банку ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 здійснювала продаж на платформі онлайн-оголошень OLX. В комунікації зловмисники, назвавшись покупцями, надіслали фішингове посилання ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким клієнт здійснила аутентифікацію в своєму аккаунті П24. Після цього, зловмисники, отримавши доступ до її акаунту П24, здійснили переведення коштів на картку НОМЕР_5 .

Позивачу було відомо про необхідність підтвердження надходжень на свою банківську карту, які не підтверджено платником.

Разом з тим, Позивачем під час розгляду даного питання не надано жодних пояснень або ж доказів, про походження грошових коштів, що надійшли від ОСОБА_3 за які такі послуги були сплачені кошти.

Фінансові операції та/або дії Позивача Банк вважає такими, які за ознаками, визначеними статтею 12 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - Закон про ПВК/ФТ), Додатку 6 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 N? 65 (далі - Положення N? 65), пункту 2 Додатку 20 "Індикатори підозрілості фінансових операцій" до Положення N? 65 є такими, що не відповідають інформації щодо запланованої клієнтом діяльності з використанням послуг Банку, отриманої від клієнта під час встановлення мети та характеру ділових відносин із ним, які не мають очевидної економічної чи законної мети.

Як наслідок, враховуючи, що подальше обслуговування Позивача, характер або наслідки його фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку використання Відповідача з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, щодо Позивача прийнято рішення про встановлення неприйнятно високого ризику та про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону про ПВК/ФТ.

Таким чином, приписи Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", як норми спеціального закону, та погоджені сторонами умови Договору банківського обслуговування, прямо наділяють Банк правом та навіть обов?язком відмовитися від ділових відносин з клієнтом з неприйнятно високим ризиком та розірвати договір, що також кореспондується і з положеннями ст. 651, 1075 ЦК України.

Таким чином, дії Відповідача, як суб?єкта фінансового моніторингу, щодо встановлення відповідачу статусу публічного діяча, відповідають приписам Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, ЦК України та умов Договору банківського обслуговування.

Також зауважила, що позивачем також обрано неефективний спосіб захисту. Враховуючи той факт, що відповідно до Висновку СБ. Розірвання ділових відносин Е.17.U.0.0/4-7552420 17.07.2024 ділові відносини з позивачем вже розірвано, а відтак не можливо розблокувати рахунки (закриті), отже такий спосіб захисту прав не є ефективним. Також, звертаємо увагу, що рахунок позивача не заблоковано, позивачу згідно з умовами договору тільки обмежено обслуговування платіжної картки, яка є власністю банку.

Акцентує увагу на тому, що подальше обслуговування позивача, характер або наслідки його фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку використання Банку з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення, щодо позивача Банком було прийнято рішення про встановлення неприйнятно високого ризику та про відмову від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону про ПВК/ФТ.

Отже, з усього вищезазначеного у відзиві на думку представника відповідача вбачається, що позивачем не доведено порушення його прав, інтересів з боку АТ КБ "ПриватБанк", а тому позов не може бути задоволений судом.

2. Заяви, клопотання позивача, відповідача

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохав розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання з`явилась, проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі.

3. Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 28.11.2024 року було відкрито провадження по справі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вислухавши учасників справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про наступне.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин.

29.04.2024 року позивачем на його власний рахунок було отримано грошові кошти у загальній кількості 134 000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень.

17.05.2024 року о 17:45 годин з картки позивача, відкритій у банку, було списано грошові кошти у розмірі 134 000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень.

17.07.2024 року АТ КБ ПриватБанк сформувало висновок СБ. Розірвання ділових відносин Е.17.U.0.0/4-7552420 17.07.2024 з клієнтом ОСОБА_1

18.07.2024 року АТ КБ ПриватБанк було сформовано повідомлення №20.1.0.0.0/7-240718/280 про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку.

26.07.2024 року ОСОБА_1 надіслав заяву до АТ КБ ПриватБанк з питаннями відносно законності списання, яке відбулось 17.05.2024 року, з його рахунку грошових коштів без його згоди на таку операцію.

03.09.2024 року АТ КБ ПриватБанк надіслав йому відповідь №20.1.0.0.0/7-240806/7877 де надав відповідь на запит.

Ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

За положеннями частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (частина перша статті 1068 ЦК України).

Статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду (ч.1 ст. 1074 ЦК України).

Зміст листа АТ КБ «ПриватБанк» від 03.09.2024 №20.1.0.0.0/7-240806/7877 свідчить про те, що обслуговування рахунків позивача припинено на підставі п. 1.1.3.2.7 Умов і правил надання банківських послуг.

Пунктом 1.1.3.2.7 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що Банк має право призупинити обслуговування Клієнта та обмежити доступ до програмних комплексів Банку в разі виникнення у Банку підозр щодо можливих незаконних операцій із платіжним інструментом зі сторони Клієнта.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про платіжні послуги», до фінансових платіжних послуг належать, зокрема, послуги із зарахування готівкових коштів на рахунки користувачів, а також усі послуги щодо відкриття, обслуговування та закриття рахунків (крім електронних гаманців); послуги із зняття готівкових коштів з рахунків користувачів, а також усі послуги щодо відкриття, обслуговування та закриття рахунків (крім електронних гаманців); послуги з виконання платіжних операцій із власними коштами користувача з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), у тому числі: виконання кредитового переказу; виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів.

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки (пункт 56 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги»).

Положеннями частини 2 статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, якщо арешт накладено без встановлення такої суми або якщо інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Абзацами 2, 3 ч.1 ст.15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів,одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено,що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції. У випадках, передбачених цією частиною, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено.

За положеннями статті 21 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», фінансові операції або спроба їх проведення незалежно від суми, на яку вони проводяться, вважаються підозрілими, якщо суб`єкт первинного фінансового моніторингу має підозру або має достатні підстави для підозри, що вони є результатом злочинної діяльності або пов`язані чи стосуються фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. При визначенні того, чи є підозрілою фінансова операція або діяльність, суб`єкт первинного фінансового моніторингу враховує типологічні дослідження, підготовлені спеціально уповноваженим органом та оприлюднені ним на своєму веб-сайті, а також рекомендації суб`єктів державного фінансового моніторингу.

Частинами 1-3 статті 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (в редакції Закону від 30.06.2023) визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що здійснює або забезпечує здійснення фінансових операцій, має право зупинити здійснення таких операцій, якщо вони є підозрілими, та зобов`язаний зупинити такі фінансові операції у разі виникнення підозри, що вони містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, визначеного Кримінальним кодексом України.

У день зупинення фінансової операції суб`єкт первинного фінансового моніторингу повідомляє спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку фінансову операцію, її учасників та про залишок коштів на рахунку клієнта, відкритому суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової операції, та у разі зарахування коштів на транзитний рахунок суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на такому рахунку в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється без попереднього повідомлення клієнта на два робочі дні з дня зупинення включно.

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансових операцій, здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до семи робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення, повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках у межах зарахованих сум.

За змістом частини 9 статті 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» , у разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки:

ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого кримінального правопорушення, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов`язаний негайно, але не пізніше наступного робочого дня, скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних фінансових операцій або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб`єкта первинного фінансового моніторингу;

є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб`єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій. Строк зупинення відповідних фінансових операцій продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Поновлення проведення фінансових операцій суб`єктом первинного фінансового моніторингу визначено частиною 10 статтею 23 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» в наступному порядку:

третього робочого дня з дня зупинення фінансової операції у разі неотримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, передбаченого частиною першою цієї статті, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової операції;

негайно, але не пізніше наступного робочого дня після дня отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу протягом строку, зазначеного в рішенні спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення відповідних фінансових операцій відповідно до частини другої цієї статті або про зупинення видаткової фінансової операції відповідно до частини третьої цієї статті, повідомлення про скасування спеціально уповноваженим органом такого рішення, але не пізніше 31 робочого дня з дня зупинення фінансової операції;

наступного робочого дня після дати закінчення строку зупинення відповідних фінансових операцій, зазначених у рішенні спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій);

негайно, але не пізніше наступного робочого дня після дня отримання суб`єктом первинного фінансового моніторингу доручення спеціально уповноваженого органу відповідно до частини третьої статті 31 цього Закону про поновлення фінансових операцій, зупинених на виконання відповідного запиту уповноваженого органу іноземної держави.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу не пізніше наступного робочого дня після поновлення проведення фінансових операцій інформує про це спеціально уповноважений орган.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу на письмовий запит клієнта повідомляє йому у письмовій формі номер та дату рішення спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідних фінансових операцій (видаткових фінансових операцій) (ч. 11 ст. 23 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Згідно частини 12 ст. 23 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зупинення та поновлення здійснення фінансових операцій відбуваються у порядку, визначеному суб`єктами державного фінансового моніторингу, які здійснюють державне регулювання і нагляд за діяльністю суб`єктів первинного фінансового моніторингу, або Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у межах їх повноважень.

Прийняття спеціально уповноваженим органом рішень про зупинення (подальше зупинення, продовження зупинення) відповідних фінансових операцій, зупинення чи поновлення проведення або забезпечення моніторингу фінансової операції відповідної особи на виконання запиту уповноваженого органу іноземної держави та доведення рішень чи доручень спеціально уповноваженого органу до суб`єкта первинного фінансового моніторингу, ліквідатора, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснюються у порядку, що встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Строки зупинення фінансових операцій суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - третій та дев`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

На підставу припинення обслуговування карткових рахунків, відкритих на ім`я позивача, АТ КБ «ПриватБанк» послався на пункт 1.1.3.2.7 Умов і правил надання банківських послуг, про що повідомив ОСОБА_1 своїм листом від 03.09.2024 №20.1.0.0.0/7-240806/7877. Також, у повідомленні №20.1.0.0.0/7-240718/280 від 18.07.2024 року посилався на ч.1 ст.15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (встановлення НВР).

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що в ході перевірки банком встановлено, що клієнт ОСОБА_1 має обмеження в банківському обслуговуванні, у зв`язку зі скаргою громадянки ОСОБА_3 на шахрайські дії щодо грошових переказів на користь позивача (шахраї в електронних операціях).

Однак, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення позивачем шахрайських дій, зокрема, проведення досудового розслідування, тощо, суду не представлено.

Також, на підтвердження своєї позиції, представником відповідача надано витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження №0000128 від 02.05.2024 року.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 9 вересня 2020 року (справа № 761/28347/15-к), витяг з ЄРДР у розумінні ч. 2 ст. 84 КПК є електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, що використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру. Витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів у розумінні ст. 84 КПК, а лише підтверджує свідчення фіксації правоохоронним органом фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінального правопорушення.

Електронний документ у вигляді внесеного до ЄРДР запису не відповідає вимогам процесуальної форми фіксації прийнятих процесуальних рішень, оскільки внесення відомостей до ЄРДР не є способом прийняття процесуальних рішень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що даний витяг є інформаційною довідкою, що підтверджує факт звернення особи до правоохоронного органу. Однак для підтвердження висновків, затверджених банком, щодо вини гр. ОСОБА_1 у здійсненні шахрайський дій за виниклих обставин повинен бути обвинувальний вирок суду у зазначеному кримінальному провадженні.

Однак, відповідач належним чином не обґрунтовує та не доводить конкретних фактів порушення клієнтом ОСОБА_1 вимог чинного законодавства України, умов договорів про надання банківських послуг, тощо.

Відповідних письмових доказів у даній цивільній справі відповідачем не представлено.

Згідно копії витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" №ФОВА-002038049, виданого Департаментом інформатизації МВС України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 23.08.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має.

Судом установлено, що АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку, без узгодження з позивачем, здійснив блокування вказаних вище карткових рахунків, а у подальшому їх закрив, зняв 134 000 гривень без згоди на це позивача.

Про розірвання договорів банківського рахунка у передбаченому Законом порядку - доказів не надано, відповідного обґрунтування відповідачем не наведено.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність банком наявності підстав для блокування позивачу банківських рахунків (з подальшим їх закриттям в односторонньому порядку) на підставі пункту 1.1.3.2.7 Умов і правил надання банківських послуг та ч.1 ст.15Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», - суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» зняти (скасувати) встановлені обмеження права на розпорядження грошовими коштами на поточних рахунках позивача, що обслуговуються картками, шляхом забезпечення позивачу можливості вільно користуватися та розпоряджатися грошовими коштами на цих поточних рахунках.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 134 000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень, які були зняті банком з його рахунку суд зазначає наступне.

На підтвердження законності зазначеної операції АТ КБ ПриватБанк зазначає ст. 1212 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини третьої статті 1212 ЦК України положенням глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Системне тлумачення абзацу 1 частини першої статті 216 та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що: а) законодавець не передбачив можливості здійснення односторонньої реституції; б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; в) якщо тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України.

За змістом частини першої статті 1213 ЦК України саме набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, кондикційний позов має відносний характер. Тобто власник може пред`явити кондикційну вимогу тільки тому, хто безпосередньо отримав від нього річ. Суб`єктами зобов`язань, що виникають у результаті набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, виступають: боржник - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого); кредитор (потерпілий) - особа, за чий рахунок інша особа (боржник) набула майно або зберегла його у себе.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні по суті правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17.

Отже, загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Враховуючи вищезазначене, з вимогою про повернення коштів у такій категорії правовідносин потерпіла особа має право звернутись до суду із позовом за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак, відповідач без належної правової підстави та поза передбаченими нормами права механізмами самовільно стягнув з позивача зазначену суму коштів, а до суду не надав доказів на підтвердження законності своїх дій.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між банком і користувачем платіжних послуг, суд повинен виходити з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Подібні правові висновки щодо розподілу тягаря доказування у категорії справ щодо оспорювання правомірності здійснення платіжних операцій викладені у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22.

Отже, суд бере до уваги нерівний стан сторін у договірних відносинах, предметом яких є банківські послуги, що є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи наявні саме у банку, оскільки саме банк як фінансова установа володіє знаннями і можливостями щодо контролю над здійсненням платіжних операцій, адмініструє систему Інтернет-банкінгу, а також є обізнаним із типовими шахрайськими сценаріями у сфері платіжних операцій за участі пересічних споживачів і має обов`язок оцінювати ці ризики і вживати заходи з протидії неправомірним діям у системі онлайн-банкінгу.

Вирішуючи питання про стягнення пені з відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані правовідносини за участю споживача.

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

У даній справі, ОСОБА_1 у розумінні частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» є споживачем банківських послуг, а відповідач - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Банк в односторонньому порядку зупинив фінансові операції по картковим рахункам на ім`я ОСОБА_1 , переказавши з його картки грошові кошти на загальну суму 134000 гривень.

За розрахунком позивача, загальний розмір пені складає 134000 гривень.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 948/393/20 (провадження № 61-17757св20) вказано, що «в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Отже, встановивши порушення банком права позивача на вільне володіння та розпорядження належним йому грошовими коштами, що знаходились на заблокованих банківських картках, суд приходить до висновку про наявність підстав для настання відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми списаних банком коштів за кожен день з моменту їх списання.

3% від суми списаних банком коштів становить 4020 гривень (134000:100х3).

Грошові кошти списано 17.05.2025 року.

Тобто, максимальна сума пені, яка може бути стягнута з відповідача сформувалась за 34 дні порушення права позивача.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язати вчинити певні дії у повному обсязі.

З урахуванням задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 6, 15, 21, 23 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 16, 1066, 1067, 1074 ЦК України, ст. ст. 2, 19, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язати вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати дії Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () щодо обмеження доступу до рахунку та розірвання відносин з громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неправомірними.

Визнати дії Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () щодо стягнення грошових коштів у сумі 134000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень з рахунку громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неправомірними.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк () зняти (скасувати) встановлені для ОСОБА_1 , обмеження права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на поточних рахунках та обслуговуються картками, шляхом розблокування зазначених карткових рахунків і забезпечення можливості вільно користуватися та розпоряджатися грошовими коштами на цих поточних рахунках.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошові кошти у сумі 134 000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , три відсотки пені за кожен день невиконання (прострочення виконання, неналежного виконання) зобов`язань - в сумі 134 000 (сто тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) судовий збір у розмір 1 340 (Одна тисяча триста сорок) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: 01001, м.Київ, Грушевського, 1Д.

Суддя Похваліта С. М.