КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4136/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Позов обґрунтований тим, що 05.03.2024 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу автомобіля, на виконання умов якого позивач перерахував відповідачу грошові кошти на загальну суму 67 289,72 грн.

Оскільки при користуванні автомобілем було виявлено суттєві недоліки, позивач повернув транспортний засіб відповідачу для його заміни, натомість відповідач дане звернення проігнорував.

Посилаючись на те, що автомобіль було повернуто продавцю, позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені йому на придбання автомобіля.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року позов задоволено.

Розірвано договір купівлі - продажу транспортного засобу з розстрочкою платежу від 05.03.2024, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подав

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 67 289,72 грн та витрати по сплаті судового збору на суму 990,00 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивач ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу не з метою його реального виконання, а з метою використання автомобіля для власних потреб, зокрема, протиправних.

Зазначає, що змушений був за власні кошти забирати автомобіль у позивача з м. Чернігова та доставляти у м. Київ.

Стверджує, що перераховані позивачем кошти у на загальну суму 67 289,72 грн є коштами за користування автомобілем та його умисне пошкодження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 адвокат Бутко Д.Г. проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення грошових коштів у розмірі 67 289,72 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 05.03.2024 ОСОБА_2 , уклав із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстрочкою платежу.

За умовами п. 1.1. Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти від продавця транспортний засіб марка HUNDAI, модель SONATA, рік випуску 2016, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий для сплати повної вартості транспортного засобу за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі.

За цим Договором, продавець 05.03.2026 зобов`язується передати в користування покупцю, а покупець прийняти від продавця зазначений транспортний засіб.

При цьому, сторони погодили, що підписанням цього договору продавцем є підтвердження факту передачі транспортного засобу покупцю та одержання продавцем 500 доларів США як часткової оплати за проданий транспортний засіб (п. 2.2.3. Договору).

Також сторони погодили істотні умови такого договору, а саме вартість транспортного засобу в розмірі 16 900,00 Доларів США (п. 2.1. Договору), порядок розрахунків з розстроченням платежу (п. 2.2. Договору), порядок переходу права власності на транспортний засіб (п. 3.1. Договору) та строк дії договору до 05.03.2026 (п. 4.1. Договору).

Окрім іншого, сторони визначили договором свої права та обов`язки, в тому числі і покупця: Покупець зобов`язаний прийняти транспортний засіб, оплатити його вартість, відшкодувати продавцю матеріальні збитки та шкоду, що виникла у зв`язку із втратою, пошкодженням транспортного засобу, чи настання обставин які значно вплинули на якість та або вартість транспортного засобу з вини покупця, або які настали у період, коли транспортний засіб знаходився в управлінні покупця. Таким чином, сторони узгодили, що відповідач передає в момент підписання Договору позивачу автомобіль, а останній має належним чином оплачувати його вартість у відповідності до умов п. 2.2 Договору.

При укладанні такого договору, позивач одразу сплатив відповідачу 500, доларів США згідно умов п. .2.2.3. Договору та 130,00 доларів США згідно п. 2.2. Договору, а відповідач передав автомобіль позивачу в користування.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

В подальшому позивач належним чином оплачував щотижневі платежі, що підтверджується наданими до позовної заяви копіями квитанцій: 02.04.2024 - 1000,00 грн; 03.04.2024 - 450,00 грн, 08.04.2024 - 4100,00 грн, 09.04.2024 - 1440,00 грн, 11.04.2024 - 200,00 грн, 15.04.2024 - 5550,00 грн, 24.04.2024 - 4530,00 грн, 29.04.2024 - 1000,00 грн, 07.05.2024 - 5000,00 грн, 07.05.2024 - 530,00 грн, 14.05.2024 - 5600,00 грн, 17.05.2024 - 4000,00 грн, 18.05.2024 - 1600,00 грн, 21.05.2024 - 5000,00 грн, 22.05.2024 - 600,00 грн, 02.06.2024 - 1000,00 грн.

Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач посилався на те, що під час експлуатації автомобіля, були виявлені суттєві недоліки, які значною мірою впливають на можливість користування автомобілем, тому сторони погодили замінити автомобіль на інший транспортний засіб, що підтверджується листуванням в застосунку ТЕЛЕГРАМ.

В подальшому автомобіль був переданий відповідачу.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтями 611, 615, 629 ЦК України в становлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови. Договір, який є чинним (дійсним), має обов`язкову силу не лише для сторін. Ним повинні керуватися й органи, які вирішують спори між сторонами цього договору, захищаючи їхні права та інтереси. Виходячи з аналізу норм даної статті йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Тобто, у даному випадку, відповідач істотно порушив умови договору, а саме: відповідачем позивачу не були надані необхідні послуги та товар. Позивач так і не отримав той товар, на який розраховував при покупці, а також жодної компенсації його вартості.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу відповідно до положень ч. 1ст. 656 ЦК України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 663 ЦК України визначено обов`язок продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Положеннями частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини 1 статті 644 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Вимогами статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч.1 ст.664 ЦК обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч.1 ст.697 ЦК договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.

Системне тлумачення ч.1 ст. 693 ЦК, ч. 1 ст.655, ч.1 ст.664, ч.1 ст.697 ЦК свідчить, що термін "передача товару" охоплює як передачу у власність, так і передачу у користування. Право власності на товар може переходити від продавця до покупця у момент передачі товару, до цього моменту, або після нього - відповідно до умов договору купівлі-продажу. Це випливає зі змісту ч.1 ст.655, ч.1 ст.677, ч.1 ст.697 ЦК.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як видно зі змісту укладеного між сторонами договору, його предметом є саме транспортний засіб марка HUNDAI, модель SONATA, рік випуску 2016, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір сірий. Умовами договору не передбачено обов`язок продавця щодо заміни цього автомобіля на будь-який інший транспортний засіб.

Разом з цим, договором врегульовано права та обов`язки сторін договору, а також відповідальність у випадку порушення цих умов.

Із матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що придбаний автомобіль, за який позивач частково сплатив відповідачу грошові кошти, після підписання договору було передано покупцю, однак, в подальшому автомобіль повернуто продавцю. Тобто, майно, яке є предметом договору купівлі-продажу, залишилося у власності продавця та станом на час звернення з позовом не перебувало у користуванні покупця.

Із наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, скірншотів переписки у месенджері ТЕЛЕГРАМ, неможливо встановити, що сторони узгодили зміну будь-яких умов договору, зокрема, і заміну автомобіля іншим.

При цьому, ні продавець, ні покупець після повернення автомобіля продавцю не вчиняли жодних дій на виконання умов укладеного між ними договору, натомість, покупець припинив оплату коштів та звернувся до суду із позовом про стягнення із продавця сплачених за договором коштів, що свідчить про фактичне припинення договірних відносин між сторонами.

Апеляційний суд зауважує, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, що передбачає перехід права власності на майно. При цьому, умовами договору не передбачена плата за користування автомобілем.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про існування підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача сплачених за договором коштів.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу не з метою його реального виконання, а з метою використання автомобіля для власних потреб, зокрема, протиправних, оскільки умовами договору не визначено жодного цільового призначення автомобіля та не встановлено обов`язків сторін щодо контролю за використанням транспортного засобу.

Твердження апелянта про те що кошти, які перераховував позивач відповідачу є коштами за користування автомобілем та його пошкодження також є безпідставними, адже у матеріалах справи містяться копії квитанцій, які підтверджують, що кошти перераховувалися саме за автомобіль а не за користування ним.

Умовами договору купівлі-продажу передбачено вартість транспортного засобу в розмірі 16 900,00 Доларів США (п. 2.1. Договору), порядок розрахунків з розстроченням платежу (п. 2.2. Договору), порядок переходу права власності на транспортний засіб (п. 3.1. Договору). При цьому, у договорі відсутні норми про сплату користування транспортним засобом.

Колегія суддів зауважує, що умовами укладеного договору (п. 5.2) передбачено обов`язок покупця відшкодувати продавцю матеріальні збитки та шкоду, що виникла у зв`язку із втратою, пошкодженням транспортного засобу, чи настання обставин які значно вплинули на якість та або вартість транспортного засобу з вини покупця, або які настали у період, коли транспортний засіб знаходився в управлінні покупця.

Однак, відповідач належних та допустимих доказів завдання таких збитків суду не надав, відповідних вимог до ОСОБА_2 не заявляв.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як видно з резолютивної частини рішення, суд вирішив:

Розірвати договір купівлі - продажу транспортного засобу з розстрочкою платежу від 05.03.2024, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 67 289,72 грн та витрати по сплаті судового збору на суму 990,00 грн.

Разом з цим, у прохальній частини позовної заяви, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені йому на придбання автомобіля. Інших вимог по суті спору позовна заява не містить.

Тому колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в частині розірвання договору ухвалене поза межами позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду в частині розірвання договору, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року в частині розірвання договору скасувати.

В решті рішення Дарницького районного суду міста Києва від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова