Справа № 308/9827/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судового засідання Камілли В.Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №308/9827/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМІНВЕСТ-МУКАЧЕВО», про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Степанюк О.А.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Кіндрат Тетяна Олександрівна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМІНВЕСТ-МУКАЧЕВО», про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є працівником даного товариства та перебуває у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до 6 років. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 листопада 2024 року у справі №308/12224/24 було задоволено його позов до ТОВ «УкрпромінвестМукачево» про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку за ненормований робочий день та недонарахованої і невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення. 13.05.2025 року відповідач частково виконав рішення суду, перерахувавши на зарплатний рахунок Позивача кошти у розмірі 17179,60грн. 19.06.2025 року на зарплатний рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 5 131,57 грн. Отже, матеріальна допомога на оздоровлення за 2017 2018 роки була виплачена відповідачем у повному розмірі. Проте, всупереч діючому законодавству, одночасно з виплатою зазначених сум відповідач не здійснив виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Відтак позивач звернувся до суду з даним позовом.

10.07.2025 судом відкрито провадження по справі, призначено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

22.07.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що відповідно до п. 5.12. Колективного договору 2013-2017 р.р. було передбачено, що працівникам, які працюють на умовах ненормованого робочого дня (до яких в т.ч. належав ОСОБА_1 ) за їх бажанням надається щорічна додаткова відпустка тривалістю до 7 календарних днів. Саме тому, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення могла бути здійснена на підставі заяви ОСОБА_1 , в якій він би зазначив, що хоче отримати цю допомогу саме до основної щорічної відпустки, а не до будь-яких інших відпусток, право на отримання яких він мав згідно умов Колективного договору та діючого законодавства.

Проте, будучи обізнаним із умовами Колективного договору в день прийняття його на роботу (09.11.2016 р.) Кіндрат О.О. вперше надіслав заяву щодо виплати йому матеріальної допомоги до відпусток в період 2017-2018 р. лише 20.03.2024 р., тобто через 7 років та 6 років (відповідно).

Крім того, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 № 159, у випадку виправлення зарплатних помилок донарахування відбувається у місяці виправлення помилки. Враховуючи вказане, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача подала заперечення на відзив у якому проти доводів відповідача заперечує, посилаючись на те, що оскільки матеріальна (грошова) допомога на оздоровлення виплачується до щорічної відпустки, подією, з якою пов`язана її виплата, є саме дата початку наданої працівникові такої відпустки (або її частини), в даному випадку- травень 2017 року та жовтень 2018 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити.

Відповідач просив відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1, 2ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем. Між сторонами виник спір із приводу порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, пов`язаний зі здійсненням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення встановлених строків.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159).

Згідно зі ст. ст.1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше, ніж на один відсоток. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до п.2.3.3. «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Держстату від 13.01.2004 р. №5, матеріальна допомога на оздоровлення є складовою заробітної плати та відноситься до систематичних виплат.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року N 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.ст.33, 34 Закону України "Про оплату праці" такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов`язок з нарахування та сплати якої, згідно ст.1 Закону №2050-ІІІ, покладено на підприємство, яке зобов`язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 цього Закону).

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №826/13003/16.Положення Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку.

У постанові від 08.05.2025 року у справі №380/26344/23 Верховний Суд зауважив, зокрема, наступне: «30. Використане у статті 3 Закону N 2050-III формулювання, що компенсація обчислюється шляхом множення суми "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. 31. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 32. Тобто зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 Закону N 2050-III дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 листопада 2024 року у справі №308/12224/24 було задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «УкрпромінвестМукачево» про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку за ненормований робочий день та недонарахованої і невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення. Зокрема, судом було констатовано порушення керівництвом ТОВ «УкрпромінвестМукачево» умов Колективного договору ТОВ «Укрпромінвест- Мукачево» на 2013-2017 р.р. (діяв на підприємстві до 01.04.2024 року), що полягало у ненарахуванні та невиплаті позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення під час перебування його у щорічних основних відпустках в періоди з 07.05.2017 р. по 31.05.2017 р. (наказ №ЗУ-00000020-Х-00000549 від 03.05.2017 року) та з 07.10.2018 р. по 31.10.2018 р. (наказ №ЗУ-00000031-Х-00000549 від 01.10.2018 року). Зазначеним рішенням, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 квітня 2025 року, стягнуто з ТОВ «УкрпромінвестМукачево» на користь ОСОБА_1 недонараховану і невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 22 311,17 грн. (9 551,57 грн. за травень 2017 року та 12 759,60 грн. за жовтень 2018 року).

13.05.2025 року відповідач частково виконав рішення суду, перерахувавши на зарплатний рахунок позивача кошти у розмірі 17 179,60 грн.

19.06.2025 року на зарплатний рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 5 131,57 грн.

Отже, матеріальна допомога на оздоровлення за 2017 2018 роки виплачена відповідачем позивачу у повному розмірі, проте, всупереч діючому законодавству, з порушенням строку її виплати.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-111 від 19 жовтня 2000 року та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 року № 159, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків його виплати.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст .2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 3 цього закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

На думку позивача, строк, у який мала бути виплачена йому матеріальна допомога травень 2017 року та жовтень 2018 року відповідно, тобто з фактичним відбуттям його у відпустку.

Суд під час розгляду справи №308/12224/24 встановив, що відповідач мав виплатити позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення в загальній сумі 22 311,17 грн.: 9 551,57 грн. - в травні 2017 року та 12 759,60 грн.- в жовтні 2018 року. Відтак, згідно розрахунку позивача сума нарахованої компенсації по сумі заборгованості 9551,57грн. за період червень 2017 року квітень 2025 року становить 11395, 02грн.; по сумі заборгованості 7628,03грн. - період листопад 2018 року квітень 2025 року - 6926,25грн.; по сумі заборгованості 5131,57грн. період листопад 2018 року травень 2025 року 4787,75грн., що разом складає 23109,02грн.

Вирішуючи питання про те, за який період слід стягувати з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її оплати, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.8.1.5.2 Колективного договору 2013-2017 р.р. визначено, що систематично (один раз на рік) надається всім працівникам, які йдуть у чергову відпустку, матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі середнього заробітку працівника.

Згідно зі ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно зі ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Отже, право позивача на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення передбачалось колективним договором, а також підтверджено рішенням суду від 12.11.2024 у справі №308/12224/24.

Системний аналіз наведених норм також дає підстави дійти висновку, що допомога на оздоровлення, яка надається працівникам у разі щорічної відпустки, є допомогою систематичного характеру, якщо надається всім або більшості працівників відповідно до колективного, трудового договору або положення про оплату праці, прийнятого на підприємстві.

Умови колективного договору, які встановлюють систематичну (щорічну) виплату матеріальної допомоги у зв`язку з наданням відпустки, створюють суб`єктивне право працівника, яке виникає у момент надання відпустки і не залежить від подання працівником окремої заяви, якщо інше прямо не передбачено самим колективним договором.

Отже, посилання відповідача у відзиві на «відсутність заяви працівника» як на підставу для невиплати є формальним і не відповідає змісту колективного договору, а відсутність окремого звернення працівника не може звільняти роботодавця від обов`язку здійснити виплату.

З огляду на викладене, суд погоджується з позицією позивача та вважає правильним розрахунок компенсації з часу виникнення у нього права на виплату матеріальної допомоги, тобто з моменту виходу у чергову щорічну основну відпустку - у травні 2017 року та жовтні 2018 року.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 1211,20грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 141, 142, 258, 259, 263, 280-289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРПРОМІНВЕСТ-МУКАЧЕВО», про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, - задоволити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» на користь ОСОБА_1 23109,02грн. (двадцять три тисячі сто дев`ять гривень 02коп.) компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень),20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево», місцезнаходження: Урочище Няроші, буд. 7, смт. Кольчино, Мукачівський район, Закарпатська область, 89636, код ЄДРОПУ: 22080910.

Повне рішення складено 18.09.2025.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник