10.09.2025 Єдиний унікальний номер 204/6876/24
Номер провадження: 2/205/1516/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенія В`ячеславівна, ОСОБА_3 , Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенія В`ячеславівна, ОСОБА_3 , Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві посилалась на те, що вона, ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_4 . Спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_4 , є ОСОБА_1 та його дружина, ОСОБА_2 (далі Відповідач). 09.10.2023 року Третьою Дніпровською державною нотаріальною конторою за претензією кредитора заведено спадкову справу № 486/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . 16.11.2023 року до спадкової справи було долучено заяву за № 2468 від спадкоємця першої черги ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Далі позивач зазначає, що 08.03.2024 року вона звернулася до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, яку долучено до спадкової справи за № 302, а 05.04.2024 року подала заяву за № 460 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 . Однак, постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Позивач вважає, що вона пропустила строк прийняття спадщини з поважних причин, а саме: 1) через неузгодженість між органами державної влади щодо питання визначення продовження строків на прийняття спадщини спочатку з 6 до 10 місяців, а потім скасування зазначеного терміну, 2) необхідності вирішення у судовому порядку питання щодо приведення у відповідність внесеного до актового запису ім`я ОСОБА_6 її дійсному імені Аліса; 3) 21.09.2023 року дізналася про зникнення безвісті під час проходження військової служби її чоловіка ОСОБА_7 , який за неофіційними даними був убитий внаслідок завданого мінометного удару по позиціям де він перебував, що призвело до частого втрачання нею свідомості та постійних запаморочень; 4) смерті на початку лютого 2024 року близької людини, її рідного діда ОСОБА_8 .

У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду та просити суд визнати поважними причини пропущення строку для прийняття спадщини та визнати їй, ОСОБА_1 , додатковий строк терміном в три місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку для прийняття спадщини. Вказує, що зазначені у позові обставини не були непереборними для позивача, не утворювались одна за одною, і позивач мала достатньо часу для подання відповідної заяви до органу нотаріату.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій містяться доводи, аналогічні її доводам, що викладені у позовній заяві.

Третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 було подано до суду письмові пояснення, в яких вона зазначає, що позивач не цікавилася життям свого батька, зацікавленості щодо його фізичного стану та здоров`я також не було, хоча остання проживала з ним в одному під`їзді і про смерть батька дізналася найпершою. Доказів щодо поважності пропуску строку позивач до суду не надала, а тому просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., ОСОБА_3 , Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити у повному обсязі.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та її представник у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та її представник у відкритому судовому засіданні просили відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., у відкрите судове засіданні не з`явилася, надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила винести рішення на розсуд суду згідно вимог чинного законодавства.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , також, у відкрите судове засіданні не з`явилася, надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у відкрите судове засіданні не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 16.09.2024 року вирішено витребувати у Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу (місце знаходження: 49006, м. Дніпро, вул. Робоча, 22а) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 21.01.2025 року вирішено залучити до участі у справі, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50).

Ухвалою суду від 02.04.2025 року вирішено залучити до участі у справі, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 .

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 29.05.1990 року відділом ЗАГС виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, позивач має такі анкетні дані: ІНФОРМАЦІЯ_2 « ОСОБА_1 », про що 24.10.1989 року складено відповідний актовий запис № 3317, де батьками записані « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 ».

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , а відтак є спадкоємцем першої черги згідно вимог ст. 1261 ЦК України.

Судовим розглядом також встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 04.10.2023 року, виданим Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1171.

Судом також встановлено, що 17.01.2023 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 17.

Згідно матеріалів кримінального провадження № 0001481, відкритого 22.09.2023 року за заявою ОСОБА_1 , вбачається, що 21.09.2023 року до ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із заявою про те, що 05.08.2023 року під час вторгнення рф та представників квазідержавних терористичних угрупувань ЛДНР на територію України зник безвісті її чоловік військовослужбовець в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час виконання обов`язків біля м. Вільшана Харківської області.

Також, судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер дід позивача ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 16.02.2024 року, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 658.

Матеріалами справи підтверджено, що 09.10.2023 року Третьою Дніпровською державною нотаріальною конторою за претензією кредитора АТ КБ «Приватбанк» заведено спадкову справу № 486/2023 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що 16.11.2023 року до спадкової справи долучено заяву № 2468 від ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Судом також встановлено, що 08.03.2024 року до спадкової справи долучено заяву № 302 від ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Також судом встановлено, що 05.04.2024 року до спадкової справи долучено заяву № 460 від ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Судовим розглядом також встановлено, що постановою від 05.04.2024 року позивачу ОСОБА_1 державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що позивач пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини.

Матеріалами справи також підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2024 року вирішено визнати актовий запис про народження ОСОБА_9 № 3317 від 24.10.1989 року, складений ЗАГС виконкому Ленінського району м. Дніпропетровська актовим записом про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допитана у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 в якості свідка (за її клопотанням та згодою) надала суду пояснення які фактично збігаються із доводами, що викладені у позовній заяві.

Оскільки у позасудовому порядку позивач позбавлена можливості врегулювати вказані спадкові правовідносини, то суд доходить висновку, що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З аналізу наведених норм матеріального закону випливає, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Однак правила частини третьої ст. 1272 ЦК України про надання судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, виключно у разі якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Таким чином, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У пункті 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 міститься роз`яснення, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Визначення поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, входить до предмета доказування в справі, тобто стосується оцінки доказів на предмет належності, допустимості, достатності доказів.

Суд вказує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Також згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

В даному випадку, посилаючись на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач посилалась фактично на дві обставини, зокрема: 1) неузгодженість між органами державної влади щодо питання визначення продовження строків на прийняття спадщини спочатку з 6 до 10 місяців, а потім скасування зазначеного терміну. 2) необхідності вирішення у судовому порядку питання щодо приведення у відповідність внесеного до актового запису ім`я ОСОБА_6 її дійсному імені Аліса; 3) 21.09.2023 року дізналася про зникнення безвісті під час проходження військової служби її чоловіка ОСОБА_7 , який за неофіційними даними був убитий внаслідок завданого мінометного удару по позиціям де він перебував, що призвело до частого втрачання нею свідомості та постійних запаморочень; 4) смерті на початку лютого 2024 року близької людини, її рідного діда ОСОБА_8 .

Суд, із приводу вказаних доводів позивача, наголошує на наступному.

Щодо тези про неузгодженість між органами державної влади щодо питання визначення продовження строків на прийняття спадщини спочатку з 6 до 10 місяців, а потім скасування зазначеного терміну.

З 24.02.2022 року, відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено режим воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 209 "Деякі питання державної реєстрації в умовах воєнного стану та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164" вказану постанову ("Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану") доповнено, зокрема, пунктом 3 про те, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 був змінений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719, де вказано, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року № 469.

Отже, вказаними підзаконними актами в період із 06 березня 2022 року до 24 червня 2022 року перебіг визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини зупинявся на час дії воєнного стану, а з 25 червня 2022 року по 09 травня 2023 року цей строк продовжений із шести до десяти місяців з часу відкриття спадщини.

В даному випадку, судом встановлена обставина того, що спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто вже втрати законної сили пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 164, а відтак жодної неузгодженості між органами державної влади щодо питання визначення продовження строків на прийняття спадщини на такий момент існувати не могло.

Таким чином, строк на прийняття спадщини, що відкрилась після смерті вказаної особи, становив 6 місяців.

Тези позивача щодо отримання інформації про існування неузгодженості саме з боку органів нотаріату суд вимушений розцінити критично, оскільки матеріали даної справи не містять жодних належних та допустимих доказів звернення позивача до нотаріальної контори в означений період, та будь-яких листів чи роз`яснень органів нотаріату, з вказаного приводу, які б були адресовані позивачеві.

Не може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини юридична необізнаність спадкоємця щодо питань спадкування.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19).

Стосовно доводів необхідності вирішення у судовому порядку питання щодо приведення у відповідність внесеного до актового запису ім`я ОСОБА_6 її дійсному імені Аліса.

Так дійсно, судом встановлена обставина того, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2024 року вирішено визнати актовий запис про народження ОСОБА_9 № 3317 від 24.10.1989 року, складений ЗАГС виконкому Ленінського району м. Дніпропетровська актовим записом про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом із цим, згідно матеріалів вказаної справи звернення із таким позовом відбулось 28.02.2024 року, тобто вже після спливу 6 місячного строку, що встановлений законом для подання відповідної заяви про прийняття спадщини.

Щодо доводів позивача про перебування її у шоковому стані у зв`язку з тим, що 21.09.2023 року вона дізналася про зникнення безвісті під час проходження військової служби її чоловіка ОСОБА_7 , суд зазначає про наступне.

Не викликає сумніву та обставина, що втрата близької людини, а особливо за вказаних позивачем обставин, зокрема під час відсічі агресії з боку російської федерації, зумовлює настання для будь-якої особи негативних морально-психологічних явищ.

Однак суд вимушений вказати, що перебування у депресії у зв`язку зі смертю чоловіка, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки глибокі душевні страждання у зв`язку зі смертю близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей. Перебування у шоковому стані після смерті близьких людей саме по собі не свідчить про пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини із поважних причин, адже законодавець, встановлюючи строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців для усіх спадкоємців, очевидно враховував морально-психологічну сторону прийняття спадщини для спадкоємців (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 752/11156/18-ц (провадження № 61-14082св20).

Суд вимушений звернути увагу на ту обставину, що з дня відкриття спадщини (19.05.2023 року) і до дати, якою оперує позивач - 21.09.2023 року, фактично пройшло 4 місяці, протягом яких позивач не перебувала у вказаному негативному психологічному стані, та мала усі можливості подати таку заяву про прийняття спадщини, і зворотного під час розгляду даної справи позивачем не доведено.

Суд звертає увагу, що після 21.09.2023 року позивач комунікувала в офіційний спосіб з органами державної влади України, звертаючись до них із заявами, зокрема до ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що 05.08.2023 року під час вторгнення рф та представників квазідержавних терористичних угрупувань ЛДНР на територію України зник безвісті її чоловік військовослужбовець в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_7 , тобто все ж таки мала можливість складати та подавати відповідні офіційні звернення.

На думку суду, позивач яка є донькою спадкодавця, мала усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем у зв`язку з чим має вчинити певні дії у строк, встановлений законом. А тому, з урахуванням 6 місячного строку на прийняття спадщини, який спливає у листопаді 2023 року, мінливості морально-психологічного стану зі спливом часу, позивач мала об`єктивні можливості подати чи надіслати за допомогою засобів поштового зв`язку відповідну заяву до органів нотаріату і в жовтні-листопаді 2023 року.

Щодо доводів позивача про смерть на початку лютого 2024 року близької людини, її рідного діда ОСОБА_8 , то суд вимушений віднестись до них так само критично, оскільки така подія відбулась вже після спливу 6 місячного строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця (19.05.2023 року).

Підсумовуючи вищенаведене у своїй сукупності, суд вимушений критично поставитись до доводів сторони позивача з того приводу, що на протязі шести місяців вона об`єктивно була позбавлена можливості подати таку заяву до органу нотаріату, оскільки сторона позивача, посилаючись на поважність причин пропуску вказаного строку, так і не надав суду докази, що відповідали б критеріям достатності, належності і допустимості, які б підтверджували обставину існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для позивача, як спадкоємця, на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_4 , яка помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не доведено наявність поважних причин пропуску нею строку для прийняття спадщини, які давали б підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини слід відмовити у їх повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265,267 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Євгенія В`ячеславівна (місце знаходження: 49006, м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 22А), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ), Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д), про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан