КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 753/2797/24 Головуючий у суді першої інстанції - Сирбул О.Ф.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2669/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» на рішення Дарницького районний суд міста Києва від 09 липня 2024 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У листопаді 2021 року ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ОСОБА_1 є власницею машиномісця № НОМЕР_1 в секції № 2 підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з утримання та обслуговування машиномісця № НОМЕР_1 в секції № 2 підземної автостоянки по АДРЕСА_1 .

Позивачем на адресу відповідача надсилався для підписання проект договору про надання послуг по утриманню машиномісця, однак підписаний відповідачем примірник договору на адресу позивача не повертався.

Відповідачка постійно користується належним їй паркомісцем та ігнорує вимоги позивача щодо укладання договору.

За період з 01.08.2017 по 01.02.2024 включно в результаті несплати за надані послуги за відповідачем утворився борг в розмірі 19 160,00 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачка вчасно не виконує свої зобов`язання щодо оплати за отримані послуги, наявні підстави для стягнення з неї зазначеного боргу з урахування інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Дарницького районний суд міста Києва від 09 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, посилаючись на преюдиційність рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2022 по справі №753/23029/21, вважав доведеними обставини, що приймаючи платежі від відповідача в розмірі 240 грн щомісячно, позивач погодився із зазначеним розміром послуг, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв?язку з його недоведеністю.

Однак, правова оцінка обставин під час розгляду іншої цивільної справи не має преюдиційного характеру при розгляді даної справи.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позовні вимоги у межах даної справи обґрунтовані тим, що відсутність договірних відносин між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідачки від оплати послуг по утриманню машиномісця.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законними і обґрунтованими, підстави для його скасування відсутні. Просить апеляційну скаргу ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території у розмірі 26 344,10 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що серед наданих позивачем інших документів відсутні докази отримання відповідачем пропозиції на укладення договору на обслуговування паркомісця, водночас остання категорично заперечує факт отримання нею такої пропозиції. Тому суд дійшов висновку про недоведеність факту отримання відповідачем пропозиції про укладення договору на обслуговування паркомісця, а отже, і факту умисного ухилення відповідача від укладення відповідного договору.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власницею машиномісця № НОМЕР_1 в секції № 2 підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу машиномісця від 21.07.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рубановою І.Р., зареєстровано в реєстрі за № 1242 (а.с. 86-87).

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності ТОВ «Будсервісматеріали 1» є надання інших індивідуальних послуг (основний), допоміжне обслуговування наземного транспорту (а.с. 20-21).

Позивач є експлуатаційною організацією, яка надає послуги з утримання машиномісць у підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 цього будинку, власником з яких є відповідач (машиномісце № НОМЕР_1 ).

Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з утримання та обслуговування машиномісця № НОМЕР_1 в секції № 2 підземної автостоянки по АДРЕСА_1 .

Разом з цим, на адресу відповідача надсилався для підписання проект договору про надання послуг по утриманню машиномісця, однак підписаний відповідачем примірник договору на адресу позивача не повертався (а.с. 89-93).

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За правилом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тариф на утримання автопаркінгів відноситься до третьої групи - житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за домовленістю сторін на підставі економічно обґрунтованих витрат виконавцем послуг і не вимагають затвердження органами місцевого самоврядування.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, відсутність підпису на договорі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку із специфікацією їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення тощо, які здійснюються для власників усіх машиномісць одночасно.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц (провадження № 61-14819св2), від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц (провадження № 61-20523св19), від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17 (провадження № 61-13603св19).

В силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, незважаючи на відсутність укладеного договору про відшкодування витрат на утримання автостоянки, із фактичних правовідносин, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існують, оскільки позивачем надавалися у встановленому законом порядку послуги з утримання і обслуговування паркінгу відповідачці, у зв`язку з цим товариство несло витрати, а тому відповідачка повинна також нести зобов`язання по їх сплаті, як власниця машиномісця.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідачка від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялась, ба більше, частково оплачувала їх, що не заперечується сторонами.

Належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачкою не надано.

Водночас, ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» надало копії документів, що стосуються утримання та обслуговування підземної автостоянки за адресою АДРЕСА_1 , зокрема: документи на підтвердження надання послуг з водопостачання паркінгу, охорони паркінгу, технічного обслуговування установок автоматичної пожежної сигналізації, автоматичної системи пожежогасіння, документи на підтвердження комплексного обслуговування (прибирання) паркінгу, спостереження за сигналізацією термінового виклику, оплати послуг програмного забезпечення.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Отже, власник нежитлового приміщення у вигляді машиномісця у паркінгу також несе обов`язок з витрат на утримання цієї автостоянки.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що відповідачка допустила невиконання вимог договору щодо належної оплати вартості послуги з утримання та обслуговування автостоянки (паркінгу) в установлений строк та у визначеній сумі вартості цієї послуги, що є підставою для стягнення з неї на користь позивача заборгованості за надані та спожиті житлово-комунальні послуги. Також підлягають стягненню інфляційні втрати, 3% річних та пеня за прострочення виконання зобов`язання.

Суд першої інстанції указаного не врахував та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Згідно із розрахунком, наданим позивачем станом на 01.02.2024 заборгованість за утримання паркінгу, становить 19 160,00 грн, 5 747,84 грн інфляційних втрат та 1436,26 грн. - 3 % річних (а.с. 94-95).

Як видно зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку, позивач просить суд стягнути заборгованість за період за 01.08.2017 по 01.02.2024.

Разом з цим, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2022 по справі №753/23029/21 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Предметом спору у межах розгляду вказаної справи була заборгованість за період за 01.09.2018 по 01.12.2021.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що, відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість за вказаний період у розмірі 11 460 грн, а також нараховані на цю суму інфляційні втрати - 3333,95 грн, та 3% річних - 830,30 грн, не підлягають стягненню з відповідачки, оскільки питання щодо стягнення боргу за вказаний період уже вирішене судовим рішенням у іншій справі, яке набрало законної сили.

Водночас, заборгованість за період з 01.08.2017 по 01.09.2018 та за період з 01.12.2021 по 01.02.2024 підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, а саме: заборгованість за утримання паркінгу - 7700 грн, 2413,89 грн інфляційних втрат та 605,96 грн - 3 % річних.

Колегія суддів також зауважує, що суд першої інстанції, посилаючись на преюдиційність рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2022 по справі №753/23029/21, вважав доведеними обставини, що приймаючи платежі від відповідача в розмірі 240 грн щомісячно, позивач погодився із зазначеним розміром послуг, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв?язку з його недоведеністю.

Згідно з ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи не є обов`язковою для суду.

Велика Палата Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 звернула увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

3 огляду на преюдиційність, як властивість судового рішення, останне має обов?язкове значення для суду лише в частині встановлених фактичних обставин (юридичних фактів), а не правової оцінки чи судових висновків.

Однак, правова оцінка юридичних фактів та судові висновки, викладені в рішенні Дарницького районного суду від 07.07.2022 по справі №753/23029/21, не є обов?язковими для суду при розгляді даної справи №753/2797/24, оскільки не є фактичними обставинами (юридичними фактами).

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно, з урахуванням ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення суду підлягає також скасуванню в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Частиною 10 вказаної статті встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Пропорційно до задоволених позовних вимог (41%), із ОСОБА_1 на користь ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» підлягає стягненню 3103,70 грн судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районний суд міста Києва від 09 липня 2024 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» () заборгованість за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території в розмірі 7700 грн - основного боргу, інфляційної складової боргу - 2413,89 грн, 3 % річних - 605,96 грн, а всього стягнути 10 719 (десять тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 85 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» () на відшкодування сплаченого судового збору 3103 (три тисячі сто три) гривні 70 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова