Справа № 195/1394/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
16.09.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Дєєвої Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду смт.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з майна.
Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона у червні 2025 року дізналась, що на її майно накладений арешт. 17 червня 2025 року вона звернулась до Томаківського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області із заявою про зняття арешту з майна за виконавчим провадженням № 2195313, на що отримала відповідь від 10.07.2025 року вих. № 205706, що виконавче провадження було закінчено 01.02.007 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).
На підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер обтяження: 40732726, було накладено арешт на все її нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна боржника АЕ 948709 з оріг АА 476709, 01.11.2006, ДВС у Томаківському районі Дніпропетровської області, державний виконавець Лапіна О.В.
Позивачка зазначає, що свій борг за ВП № 2195313 вона погасила, підтвердження було у виконавчій службі, у неї не збереглось квитанцій.
Позивачка зазначає, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Оскільки виконавче провадження № 2195313 по відношенню до неї було завершено, і арешт з майна не знято, вона змушена звертатися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.
Ухвалою Томаківського районного суду від 28.08.2025 у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.
Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, не надійшло до суду відзиву щодо позову або заяви про розгляд справи за їх відсутності, або заяви про визнання позову.
З урахуванням того, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних на те причин, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, оскільки представник позивача у своїй письмовій заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , яка є позивачкою у справі, у червні 2025 року дізналась, що на її майно накладений арешт. 17 червня 2025 року вона звернулась до Томаківського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області із заявою про зняття арешту з майна за виконавчим провадженням № 2195313.
Листом від 10.07.2025 року вих. № 205706 в.о. начальника відділу Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Віталієм Гукайло їй надана відповідь (а.с.6), що відповідно до пошуків Автоматизованої системи виконавчого провадження було виявлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 2195313, яке було відкрито 17.07.2006 року (з накладенням арешту на майно боржника) на підставі виконавчого листа від 03.05.2006 року № 2-320 виданого Томаківським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 488,30 грн на користь Томаківського РЕМ. Виконавче провадження було закінчено 01.02.007 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.07.2025 року № 434956833, встановлено, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено обтяження щодо арешту нерухомого майна № 4073726 від 17.11.2006 року накладений відповідно постанови АЕ 948709 з ориг АА 476709, 01.11.2006 Томаківським ВДВС у Томаківському р-ні Дніпропетровської області. Відомості про реєстрацію перенесення: 13.06.2016 номер запису про обтяження: 14931896.
Відповідно до частини 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, а отже, знайдене виконавче провадження стосовно мене вже знищене. Тому, відповідно до частини 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.
Отже, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер обтяження: 40732726, було накладено арешт на все її нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна боржника АЕ 948709 з оріг АА 476709, 01.11.2006, ДВС у Томаківському районі Дніпропетровської області, державний виконавець Лапіна О.В.
А саме накладено арешт на нерухоме майно належне позивачці:
Як зазначає позивачка, вона свій борг за ВП № 2195313 погасила.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Тому, відповідно до вищевказаного, так як позивачка виконала свої зобов`язання щодо погашення боргу відповідно за ВП № 2195313 арешт з її нерухомого майна, накладений відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ 948709 з ориг АА 476709, 01.11.2006 Томаківським ВДВС у Томаківському р-ні Дніпропетровської області повинен бути знятий.
Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» зняття арешту майна можливе лише на підставі рішення суду.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини».
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак позивачка просить суд не стягувати з відповідача на свою користь судовий збір, тому суд вважає можливим звільнити останнього від відшкодування таких витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4,9, 83, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 265, 268, 274, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна - задовольнити.
Сплачений у справі ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн. залишити в дохід держави, звільнивши від відшкодування таких витрат Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Відомості про сторони у справі:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Л. А. Кондус