ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13153/24

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1162/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Онищенко О.І. Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Родіон Олександрович,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою, поданою представником ОСОБА_1 адвокатом Новиком Максимом Сергійовичем, на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 квітня 2025 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складення повного судового рішення 25.04.2025) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частки у праві спільної сумісної власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, скасування запису про державну реєстрацію права власності,-

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

- визначити, що частка померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/2 його частину (1/2 із 9/20 частин);

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О. 23.10.2023 та зареєстроване в реєстрі за № 2344;

- скасувати запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100 в розмірі 3/20 частини;

- провести розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками позивачки, з 16.10.1993 до 15.04.2005 вони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.1996 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_4 батько позивачки - ОСОБА_4 помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на частки у будинку АДРЕСА_1 . Спадкова справа після померлого ОСОБА_4 заведена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О., спадкоємцями 9/20 часток вказаного будинку стали ОСОБА_2 , яка отримала 1/3 частку в спадщині та ОСОБА_1 , яка отримала 2/3 часток в спадщині, оскільки мати померлого - ОСОБА_6 відмовилася від своєї 1/3 частки на користь позивачки.

Набуте за період перебування у шлюбі майно належало батькам позивача на праві спільної сумісної власності подружжя. Частка матері позивача у вказаному майні становить 9/40, або 22,5%. При оформленні права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, частка яка належала матері позивачки, була включена до спадкової маси частки, яка належала померлому батьку позивачки.

Наголошує на тому, що вказане зумовило відповідно збільшення розміру частки спадщини, отриманої відповідачем після смерті ОСОБА_4 . Оскільки право власності матері позивача на належну їй частку у спільному майні не припинилось, тому вважає, що нотаріусом безпідставно видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку в праві власності на 9/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування запису про державну реєстрацію права власності відмовлено повністю.

В обгрунтування рішенння суд першої інстанції послався, що визначення частки у спільному майні подружжя за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, а видача відповідачу свідоцтва про право на спадщину на 3/20 часток не впливає на розмір належної позивачу частки при спадкуванні після смерті батька, у зв`язку з чим права позивача видачею відповідачу вказаного свідоцтва не порушуються.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з 15.04.2005 по 05.07.2011 ОСОБА_4 не перебував у шлюбі, дозвіл на будівництво прибудов до житлового будинку отримав 14.08.2006, на підставі рішення Деснянського райвиконкому № 221, тому не може застосовуватися режим спільної сумісної власності майна набутого в цей період. В реєстрі речових прав на нерухоме майно спірна «добудова» не зареєстрована. Реєстрація такої добудови мала б наслідком змінити конфігурацію ідеальних часток у співвласників даного будинку, чого не відбулось. З 1996 року по 2021 рік за ОСОБА_4 оформлено лише 9/20 частин будинку, які є спадковою масою щодо якої видано оскаржуване свідоцтво.

Зауважувала, що сторонами не заперечується, що 9/20 частин батьком позивачки набуто в період шлюбу з ОСОБА_3 , якій у свою чергу належала 1/2 від 9/20, що становить вираження 9/40 або 22,5 % і при оформленні включена до спадкової маси частки, яка належала померлому батьку позивачки, що і зумовило збільшення розміру частки спадщини отриманої відповідачкою після смерті ОСОБА_4 . Відповідачкою згідно з оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину отримано 1/3 частини (3/20 частини) спадщини із 9/20, тоді як розмір частки спадщини становив лише 9/40 частини (1/2 від 9/20), указане зумовило зменшення частини спадщини позивачки.

Позивачка стверджує, що 9/20 частин це 100%, з яких: 50% належало ОСОБА_4 , які після його смерті мають бути розподілені між дочкою ОСОБА_1 , бабусею ОСОБА_6 та другою дружиною, відповідачкою ОСОБА_2 по 1/3 частини; інші 50% належало ОСОБА_3 , яку може бути успадковано спадкоємцями першої черги, тобто дочкою, позивачкою ОСОБА_1 , інші спадкоємці цієї черги відсутні.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення районного суду залишити без змін, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на засадах верховенства права, ухвалено судом відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в даній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні судом першої інстанції, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи та таким, що відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України.

Зазначає, що батьками позивачки придбано 33,7 кв.м загальної площі, саме така площа житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя. З 05.07.2011 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу частина житлового будинку збільшилась на 24,3 кв.м загальної площі, тому на момент відкриття спадщини площа житлового будинку становить 58 кв.м загальної площі, що підтверджено технічним паспортом, виготовленим 26.11.2021.

Посилається, що технічні паспорти на спірний будинок станом на 28.05.1996 та станом на 26.11.2021 долучено до спадкової справи № 15/2021, тому на підставі їх приватним нотаріусом робився підрахунок часток всіх спадкоємців за померлим ОСОБА_4 , на підставі його і видано відповідачці свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку всього нерухомого майна.

Наголошує на тому, що видача ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на 3/20 часток не впливає на розмір належної позивачці частки при спадкуванні після смерті батька.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_2 , та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О. в судове засідання 05.08.2025, 29.08.2025 не з`явились, були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 163, 164, 165, 185, 186, 192), про причини неявки повторно в судове засідання апеляційний суд не повідомили, заяв і клопотань подано не було.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання з урахуванням належного повідомлення учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, інвентарізаційної справи № 7653, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що з 16.10.1993 ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано 15.04.2005, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 15.04.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 379 (а.с. 77).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_7 (до реєстрації шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі договору купівлі-продажу від 28.05.1996, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пилипенко Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1731, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , останній набув право власності на 9/20 часток жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с. 67-69).

Згідно з указаного договору будинок мав такі характеристики: А-1 - жилий цегляний будинок має в цілому 116,3 кв.м житлової площі, з надвірних будівель є два дерев`яних сараї - б, В, В-1 дерев`яний сарай, В, б1 дерев`яні сараї, б2 - цегляний льох, № І-4 - дерев`яна огорожа.

За даним договором відчужувалися: кімнати: 2-І та 2-2 площею 8,9 кв.м і 7,4 кв.м, кухня 2-5 площею 9,0 кв.м, кладова 2-6 площею 4,6 кв.м, веранда 2-І площею 3,8 кв.м, сарай - Б, сарай б1, льох - б2, частина огорожі.

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого станом на 28.05.1996 на вказаний вище будинок, загальна площа приміщень квартири АДРЕСА_2 становила 33,7 кв.м (а.с. 70-76).

Згідно з копією інформаційної довідки № 157 від 26.08.2021, виданої ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 9/20 ідеальних часток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17 зворот).

18.05.2006 ОСОБА_4 звернувся до Деснянського райвиконкому із заявою щодо надання дозволу на будівництво прибудови до своєї частини будинку із збільшенням житлової площі (а.с. 75).

Згідно з рішенням Деснянського райвиконкому № 221 від 14.08.2006 ОСОБА_4 дозволено будівництво прибудов до житлового будинку розміром 8,0х2,7 м і 5,8х2,4 м з розміщенням в них прихожої, туалету, кімнати зі збільшенням житлової площі на 15 кв.м по АДРЕСА_3 , згідно проекту, погодженого завідувачем відділу архітектури (а.с. 98).

05.07.2011 ОСОБА_4 зареєстрував шлюб із ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим 05.07.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 845 (а.с. 78).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер (а.с. 16), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно.

Відповідно до копії спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О., із заявою № 40 про прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_4 . 14.06.2021 звернулася ОСОБА_2 (а.с. 91).

01.07.2021 із заявою № 52 про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_4 до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_1 (а.с. 94).

Мати померлого ОСОБА_4 ОСОБА_6 подала приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенку Р.О. заяву № 51 про відмову від спадщини після померлого сина на користь дочки спадкодавця - ОСОБА_1 (а.с. 93).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.10.2023 за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на 9/20 часток житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 107).

Згідно із копією технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 (експлікація приміщень будинку садибного типу по квартирі АДРЕСА_2 ), станом на 26.11.2021 загальна площа приміщень становить 58,0 кв.м та складається із таких кімнат: коридор 2-1 - площею 5,6 кв.м, санвузол 2-2 - площею 5,5 кв.м, кухня-їдальня 2-3 площею 30 кв.м, гардеробна 2-4 - площею 5,1 кв.м, житлова кімната 2-5 площею 11,6 кв.м (а.с. 83).

23.10.2023 ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенка Р.О. із заявою № 135, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 104 зворот).

Цього ж дня, 23.10.2023 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , яка складається з 9/20 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Свідоцтво про право на спадщину на 3/20 частки у праві власності на житловий будинок видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину на 3/10 частки у праві власності на житловий будинок ще не видано (а.с. 14).

На підставі вказаного свідоцтва від 23.10.2023 за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на 3/20 часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100 (а.с. 15).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 04.05.2023 в справі № 750/9745/21 заяву ОСОБА_1 про оголошення особи померлою задоволено. Оголошено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Купорань Леовського району Республіки Молдова померлою (а.с. 10-13).

Постановою Верховного Суду від 20.03.2024 рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04.05.2023 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25.09.2023 - залишено без змін.

26.06.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 (а.с. 90).

Судом також встановлено, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_3 заведена 03.07.2024 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О. за заявою № 77 ОСОБА_1 (а.с. 88).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у справі спільної сумісної власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування запису про державну реєстрацію права власності, суд першої інстанції виходив з того, що визначення частки у спільному майні подружжя за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, а видача відповідачу свідоцтва про право на спадщину на 3/20 часток не впливає на розмір належної позивачу частки при спадкуванні після смерті батька, у зв`язку з чим права позивача видачею відповідачу вказаного свідоцтва не порушуються.

Проте, погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57,), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89)).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 (а.с. 16), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно.

З 16.10.1993 до 15.04.2005 батьки позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, у період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.1996 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та яке є спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 67-69).

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно зі статтею 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 травня 2023 року в справі № 750/9745/21 заяву ОСОБА_1 про оголошення особи померлою задоволено. Оголошено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку села Купорань Леовського району Республіки Молдова померлою (а.с. 10-13).

Постановою Верховного Суду від 20.03.2024 рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 04.05.2023 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25.09.2023 - залишено без змін.

26.04.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 (а.с. 90).

Таким чином, на момент смерті батька позивачки ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 9/40 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими спорудами, оскільки інший співласник майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Купорань Леовського району Республіки Молдова, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.09.2004 у справі № 2-6918/04, визнана безвісно відсутньою.

05.07.2011 ОСОБА_4 зареєстрував шлюб із ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 78).

Відповідно до копії спадкової справи, наданої суду приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О., із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , 14.06.2021 звернулася ОСОБА_2 (а.с. 91).

Також, 01.07.2021 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_4 до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_1 (а.с. 94).

Мати померлого ОСОБА_4 ОСОБА_6 подала приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенку Р.О. заяву про відмову від спадщини після померлого сина на користь дочки спадкодавця - ОСОБА_1 (а.с. 93).

Проте, ці обставини судом першої інстанції не враховані під час прийняття рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суд першої інстанції відмовляючи у задоволеннні позовних вимог ОСОБА_1 , погодився, з діями приватного нотаріуса, який видав 23.10.2023 року свідоцтво на право на спадщину за законном ОСОБА_2 , включивши до спадщини частку, яка належала матері позивачки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис про смерть якої складено 14.05.2024 року (а.с. 90).

Колегія апеляційного суду враховує, що внесення змін до свідоцтва про право на спадщину застосовується за умови наявності у спадкоємця, якому воно видане, права на спадкування, однак в іншому розмірі, з огляду на невраховані права на спадщину інших спадкоємців.

Унесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як на підставі рішення суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину.

За матералами справи, 23.10.2023 ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенка Р.О. із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с. 104 зворот).

Також 23.10.2023 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , яка складається з 9/20 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на 3/20 частки у праві власності на житловий будинок видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину на 3/10 частки у праві власності на житловий будинок не видано (а.с. 14).

На підставі вказаного свідоцтва 23.10.2023 за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на 3/20 часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100 (а.с. 15).

У статті 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування "вад" на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо).

Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину проводиться за умови наявності у спадкоємця, якому воно видане, права на спадкування, однак в іншому розмірі, з огляду на невраховані права на спадщину інших спадкоємців.

Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як на підставі рішення суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину.

Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати, виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року у справі N 504/3606/14-ц (пункти 108-110).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається, ОСОБА_1 не оспорювала право ОСОБА_2 на спадкування спірного нерухомого майна, як спадкоємиці за законом після смерті ОСОБА_4 , проте не погоджувалась з визначеною у свідоцтві про право на спадщину часткою у спадщині.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відзиву щодо відсутності правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, проте не може погодитися з доводами відзиву, що зазначене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, встановив, що до складу спадщини, на яку видано свідоцтво відповідачці ОСОБА_2 увійшла частка спільного сумісного майна, яка належала ОСОБА_3 , та дійшов помилкового висновку, що права позивачки не порушені внаслідок збільшення площі будинку за рахунок прибудови, яка увійшла до спадщини, оскільки добудова здійснювалася за рахунок спільних коштів ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_2 , і є їх спільним сумісним майном, у зв`язку з чим площа частки будинку збільшилася на 24,3 кв.м і станом на 26.11.2021 становила вже 58,0 кв.м.

За висновком суду, загальна частка позивача у праві власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, з урахуванням тієї частки, яка належала матері позивача на праві спільної сумісної власності та входить до складу спадщини після її смерті, становить 36,17 кв.м, що менше 2/3 часток житлового будинку.

Проте такий висновок зроблений з порушенням норм матеріального права та не відповідає обставинам справи, оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допусттимі докази, що добудова здійснювалася за рахунок спільних коштів померлого ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_2 , і є їх спільним сумісним майном.

Крім того, доводи відзиву спростовуються і даними рішенням Деснянського райвиконкому № 221 від 14.08.2006 ОСОБА_4 дозволено будівництво прибудов до житлового будинку розміром 8,0х2,7 м і 5,8х2,4 м з розміщенням в них прихожі, туалету, кімнати зі збільшенням житлової площі на 15 кв.м по АДРЕСА_3 , згідно проекту, погодженого завідувачем відділу архітектури (а.с. 98), а також матеріалами інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 195), згідно якої добудова (прибудова) А5-1 (санвузол), А6-1(коридор) до спірного будинку зареєстрована 19.11.2010, тобто до укладення шлюбу з ОСОБА_2 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що згідно з принципом "суд знає закон" суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути внаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (зазначений правовий висновок викладено та застосовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 доводила факт порушення її прав на спадкування частки у спірному домоволодінні як після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , так і після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 90), фактично оспорюючи розмір частки відповідачки ОСОБА_2 , визначеної у спірному свідоцтві про право на спадщину, виданого після смерті батька ОСОБА_4 .

З огляду на зазначене, суду необхідно було встановити належність часток у спірному домоволодінні кожному із спадкодавців і визначити розмір частки кожного із спадкоємців у спадковому майні.

ОСОБА_1 вважає спірне домоволодіння таким, що належало її батькам на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане у період їхнього перебування у шлюбі, та перепланування особисто батьком після розірвання шлюбу. Натомість ОСОБА_2 заперечувала зазначене, посилаючись на встановлені у справі обставини здійснення її померлим чоловіком прибудов під час перебування з нею в шлюбі з 2011 року.

Ухвалюючи оскаржене судове рішення про відмову у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірне домоволодіння належало померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, проте за відсутності в матеріалах справи належних і допустимих доказів прийшов до висновку, що видача відповідачу свідоцтва про право на спадщину на 3/20 часток не впливає на розмір належної позивачу частки при спадкуванні після смерті батька, у зв`язку з чим права позивача видачею відповідачу вказаного свідоцтва не порушуються

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Положеннями статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи встановлені обставини про належність 9/20 частин домоволодіння спадкодавцю ОСОБА_4 та матері позивача ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, які є батьками ОСОБА_1 та відкриття спадщини на майно, яке належало ОСОБА_4 на момент смерті (9/40 часток), тому частки сторін спору у спадщині складають:

- ОСОБА_1 - 6/40 часток (3/40 частки у порядку спадкування за законом частки після батька ОСОБА_4 + 3/40 частки у порядку спадкування за законом частини частки матері ОСОБА_6 , яка відмовилась від спадщини після померлого сина на користь дочки спадкодавця ОСОБА_1 );

- ОСОБА_2 3/40 (1/3 частки після смерті чоловіка ОСОБА_4 за законом, враховуючи право власності на момент смерті на 9/40 часток домоволодіння).

За викладених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину шляхом внесення змін до оспореного свідоцтва про право на спадщину, що дозволить ОСОБА_1 отримати спадщину після батька у визначеній частці, з врахуванням внесених змін судом, а ОСОБА_2 - оформити право на належну їй частку у спадщині, а позовні вимоги про визнання частки у праві спільної сумісної власності, скасування державної реєстрації не підлягають задоволенню, з урахуванням внесених судом змін.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і задовольняє позов частково щодо однієї вимоги, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 1816,80 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, враховуючи, що апеляційна скарга задоволена щодо однієї вимоги.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3,4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 квітня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частки у праві спільної сумісної власності, визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, скасування запису про державну реєстрацію права власності задовольнити частково.

Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_2 23 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О. № 2344 після смерті ОСОБА_4 , зазначивши, що спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 9/40 часток в праві власності на житловий будинк з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (замість 9/20).

Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_2 23 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О. № 2344 після смерті ОСОБА_4 , зазначивши, що частка ОСОБА_2 у спадщині складається з 3/40 часток в праві власності на житловий будинк з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( замість 3/20).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 1816,80 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.09.2025.

Головуюча Н.В. Висоцька

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко