Справа № 203/2668/25
Провадження № 2/0203/1532/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 07.05.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем було укладено кредитний договір №12103-05/2024, В подальшому 19.09.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» було укладено договір факторингу №19092024, відповідно до умов якого на користь останнього було відступлено право вимоги, у т.ч. за зазначеним вище кредитним договором. На момент відступлення права вимоги заборгованість відповідача за кредитним договором складала 17820 грн., у т.ч: заборгованість за тілом кредиту в сумі 5400 грн., заборгованість за відсотками 9720 грн., штрафні санкції 2700 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість за кредитним договором та понесені по справі судові витрати.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на не надання позивачем доказів, які б підтверджували факт перерахування кредитних коштів первісним кредитором на його рахунок, зазначаючи, що лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення не є первинним фінансовим документом та не може беззаперечно підтверджувати факт отримання коштів. Також відповідач посилався на недоведеність факту набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, оскільки надані витяги підписані лише представником та не засвідчені підписом та печаткою первісного кредитора. Відсутні докази сплати за договором факторингу. Наданий позивачем розрахунок заборгованості складений самим представником позивача в односторонньому порядку та не є первинним документом, а тому також не може бути належним доказом наявності заборгованості.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 30.05.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В призначене судове засідання представник позивача не з`явився. В пред`явленому позові позивач просив розглядати справу без участі його представника, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.

Відповідач до суду повторно не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

За вказаних обставин, враховуючи заяву позивача про розгляд справи за відсутності його представника, той факт, що справа призначалась до розгляду в спрощеному позовному провадженні та явка сторін судом обов`язковою не визнавалась, надання відповідачем відзиву на позовну заяву, в якому останній висловив свою позицію стосовно пред`явленого позову, суд, у відповідності до ч.3 ст.211, ч.3 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, визнав за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

В ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).

Статтею 12 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст.ст.512,514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 07.05.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту №12103-05/204 №100578318, з додатками №1 у вигляді Графіку платежів та Паспортом споживчого кредиту, підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Факт укладення вказаного кредитного договору відповідач згідно поданого ним відзиву не заперечував.

Відповідно до умов п.п.1.1,1.2,1.4.1 кредитного договору сторонами було погоджено надання відповідачу кредиту в сумі 5400 грн., строком на 120 днів (з 07.05.2024 року по 03.09.2024 року), зі сплатою процентів в розмірі 1,5% на день.

Пунктом 5.3 кредитного договору було встановлено штраф в розмірі 50% від отриманої суми за договором, в разі порушення позичальником термінів сплати чергового платежу.

19.09.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» було укладено договір факторингу №19092024, відповідно до умов якого на користь останнього було відступлено право вимоги, у т.ч. за зазначеним вище кредитним договором.

На момент відступлення права вимоги заборгованість відповідача за кредитним договором складала 17820 грн., у т.ч: заборгованість за тілом кредиту в сумі 5400 грн., заборгованість за відсотками 9720 грн., штрафні санкції 2700 грн.

Перевіряючи доводи відповідача щодо не надання позивачем доказів, які б підтверджували факт перерахування кредитних коштів первісним кредитором на його рахунок, з зазначенням, що лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення не є первинним фінансовим документом та не може беззаперечно підтверджувати факт отримання коштів, суд враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладався в електронній формі. Перед його укладанням відповідно до умов розділу 2 договору про надання фінансового кредиту №12103-05/2024 від 07.05.2024 року було проведено ідентифікацію та верифікацію відповідача через Систему BankID НБУ.

Відповідно до цих даних та на виконання умов п.1.6 кредитного договору відповідачу було перераховано кредитні кошти в сумі 5400 грн. за зазначеними ним реквізитами платіжної картки маска якої № НОМЕР_1 зазначена в п.1.6 підписаного відповідачем кредитного договору, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025 року, відповідно до якої підтверджено перерахування 07.05.2024 року о 21:45:03 коштів в сумі 5400 грн. на платіжну картку з маскою № НОМЕР_1 через систему іРау.ua - 390282654.

За вказаних обставин, суд вважає зазначену вище довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025 року належним та допустимим доказом виконання первісним кредитором умов кредитного договору та перерахування відповідачу обумовлених договором кредитних коштів в сумі 5400 грн.

Стосовно доводів відповідача щодо неналежності наданого позивачем розрахунку заборгованості, як доказу, що підтверджує розмір останньої, суд враховує, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість в сумі 17820 грн., яка існувала на дату відступлення ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» на користь ТОВ «ФК «ЄАзПБ» права вимоги за кредитним договором, тобто станом на 19.09.2024 року.

Вказана сума включає в себе заборгованість за тілом кредиту в сумі 5400 грн., що дорівнює сумі виданого відповідачу кредиту; заборгованість за відсотками в сумі 9720 грн., що дорівнює розміру відсотків, визначеному в графіку платежів, що є додатком до кредитного договору та відповідає умовам останнього (5400 грн. : 100% х 1,5% х 120 днів); штрафні санкції в сумі 2700 грн., що нараховані відповідно до умов п.5.3 кредитного договору в розмірі 50% від суми отриманого кредиту.

Правильність вказаного розрахунку відповідачем не спростована, власного контррозрахунку не надано, доказів сплати коштів на погашення кредиту, відсотків та штрафних санкцій, які б не були враховані при здійсненні розрахунку, не надано.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає безпідставними і заперечення відповідача щодо не набуття позивачем право вимоги за кредитним договором за недоведеністю факту виникнення зобов`язання за цим договором.

В частині доводів щодо недоведеності належними та допустимим доказами факту набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, оскільки надані витяги підписані лише представником та не засвідчені підписом та печаткою первісного кредитора, а також відсутності доказів сплати коштів за договором факторингу, суд враховує, що до позовної заяви долучено засвідчені копії договору факторингу №19092024 від 19.09.2024 року, пунктом 1.2 якого встановлено, що перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Також позивачем долучено витяг з реєстру боржників до договору факторингу щодо відступлення права вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором, сформований та засвідчений уповноваженим представником позивача.

Долучено засвідчену копію акту прийому-передачі реєстру боржників від 19.09.2024 року, яким засвідчено передачу клієнтом та прийняття фактором реєстру боржників в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу, та який містить підписи керівників та печатки сторін договору.

Таким чином, вказані вище документи суд також визнає належними, достатніми та допустимими доказами, що з урахуванням умов договору факторингу та наведених вище положень ст.ст.512,514,1077 ЦК України, ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», підтверджує набуття позивачем права вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Суд враховує, що перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону.

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що договір про надання фінансового кредиту №12103-05/2024 було укладено 07.05.2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», умови кредитного договору в частині визначення фіксованого розміру процентної ставки у вигляді 1,5% на день, протирічать законодавству та є нікчемними в силу ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», а нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного на момент укладення кредитного договору законодавства в розмірі 1% на день, що за встановлений строк кредитування 120 днів складає 6480 грн.

Також суд враховує, що відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, доповненого Законом №2120-ІХ від 15.03.2022 року, встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, відповідач звільняється від сплати нарахованих за невиконання умов договору штрафних санкцій в сумі 2700 грн.

В зв`язку з цим, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №12103-05/2024 від 07.05.2024 року в сумі 11880 грн., у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту в сумі 5400 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 6480 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог (66,67% від ціни позову), з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі витрати по сплаті судового збору в сумі 2018 грн. 77 коп.

Керуючись ст.ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст.8,12, п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування, п.5 розділу І, ч.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.207,512,514,526,626,628,1048,1049,1054,1056-1,1077 ЦК України, ст.ст.2, 4,5,10-13,76-81,89,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.30, ) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №12103-05/2024 від 07 травня 2024 року в сумі 11880 грн., у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту в сумі 5400 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 6480 грн.; а також стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2018 грн. 77 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01 вересня 2025 року.

Суддя С.Ю.Казак