Провадження №2-о/524/286/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі :

головуючого судді Рибалки Ю.В.,

за участю: секретаря судового засідання Панченко А.О.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким заборонити наближатися ближче 100 метрів до місця проживання, роботи, інших місць частого відвідування заявниці, заборонити особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборонити кривднику вести листування, телефонні переговори (у тому числі надсилати «смс») з постраждалою особою (заявницею) або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборонити наближатися ближче 100 метрів до дошкільного закладу за адресою: АДРЕСА_1 , який відвідує донька ОСОБА_3 .

В обґрунтування вищенаведених вимог заявниця зазначає, що вона з 2019 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу мають спільну дитину доньку ОСОБА_3 , 2020 року народження. Проживають з чоловіком окремо, але він ввечері приходить та застосовує фізичне та психологічне насильство щодо неї. Також ОСОБА_1 приходить у дитячий садочок, де навчається їх донька, і вчиняє там сварки.

У зв`язку з цим просить задовольнити заявлені нею вимоги.

Ухвалою судді від 11.08.2025 року відкрито провадження у справі.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без її присутності, заяву підтримала, просила задовольнити.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_1 заперечував проти заяви, просив не обмежувати його у відвідуванні дитячого садочка, бо там навчається його рідна донька, яку він тривалий час не бачив перебуваючи на війні, із заявницею бажання спілкуватися не має, конфлікти дійсно виникали із заявницею, однак їх причиною є те, що вона не дозволяє бачитися та проводити час із донькою.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні заяви необхідно відмовити, з огляду на таке.

Судом установлено, що заявниця ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_1 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно від 16.10.2024 серії НОМЕР_1 .

Заявниця з донькою проживає окремо від ОСОБА_1 , в різних квартирах та будинках, які знаходяться на невеликій відстані один від одного (близько 100 метрів, як повідомив у судовому засіданні заінтересована особа).

Листом від 20.05.2024 № 107/0-566 Кременчуцьке РУП ГУНП України в Полтавській області повідомило, що упродовж 2021-2024 років були зареєстровані ряд звернень заявниці щодо конфліктних ситуацій та фактів домашнього насильства з боку ОСОБА_1 , з ним проведено профілактичні бесіди. За фактом звернення 22.09.2021 стосовно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Підстави для внесення відомостей до ЄРДР, відповідно до ст. 214 КПК України, за наведеними зверненнями Кременчуцьким РУП не встановлені.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру.

Згідно з даними ЄДРСР за результатами розгляд вищенаведеного протоколу про адміністративне правопорушення (справа 524/9631/21, провадження 3/524/306/22) постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 14.01.2022 провадження у справі про адміністративне правопорушення за наведеним фактом закрито, у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до відповідальності.

Згідно з довідкою КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» 22.07.2025 у заявниці ОСОБА_2 діагностовано забій та садна шиї, грудної клітини. Як повідомляє заявниця ці ушкодження завдані їй ОСОБА_1 .

При цьому будь-яких доказів звернень заявниці за цим фактом до правоохоронних органів суду не надано. Тому встановити зв`язок таких ушкоджень заявниці саме з діями ОСОБА_1 на цей час не можливо. При цьому, відомості про притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності ОСОБА_1 відсутні.

Як пояснив ОСОБА_1 у судовому засіданні шлюб між ним і заявницею розірваний. Після розірвання шлюбу він був мобілізований до лав ЗСУ та у зв`язку з виконанням військового обов`язку виїхав з міста. З лютого 2025 року перебуває у місті Кременчуці де проходив лікування. Більше 10 місяців не бачив свою доньку. Приходив в дитячий садочок щоб побачити її. Підтвердив виникнення сварок із заявницею та конфліктних ситуацій, зазначив, що один раз схопив її за шию, однак не бив. Такі обставини пояснив тим, що вона чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Він приходив до дому до заявниці щоб побачити доньку, однак двері ніхто йому не відчиняв. Під дверима він вчиняв сварки, але до квартири не заходив. Він не хоче спілкуватися та навіть наближатися до заявниці, однак хоче бачити свою дитину, спілкуватися з нею, брати участь у її вихованні, а заявниця перешкоджає цьому.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від: 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), 09 грудня2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), 25 липня 2023 рокуу справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23) зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк від одного до шести місяців.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У даній справі підставою звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявниця вказала те, що її колишній чоловік систематично вчиняє відносно неї психологічне та фізичне насильство, проте належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували вказані обставини заявницею не надано.

В матеріалах справи відсутні докази притягнення ОСОБА_1 до адміністративної чи кримінальної відповідальності за фактами насильства в сім`ї.

Отже, заявницею не надано доказів на підтвердження того, що на час звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому із не вчиненням щодо ОСОБА_1 обмежувального припису.

Вирішуючи справу, суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами сторін та наслідками обмеження певних прав для особи. Враховуючи, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки, пов`язаного з насильством, застосування того чи іншого виду обмежень повинно бути співмірним із потенційними ризиками та реальними діяннями особи. Права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені свавільно, без належних на те правових підстав.

Зокрема, не буде співмірним і пропорційним у цій справі обмеження батька наближатися до своєї дитини.

У порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявниця не надала суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства стосовно неї та дитини, а також ризиків настання насильства у майбутньому, тому суд приходить до висновку про недоведеність вимог заявниці.

Ураховуючи вищенаведене, керуючись ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 259, 263-265, 350-6 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 04.09.2025.

Суддя Ю. В. Рибалка