Справа № 188/2333/24
Провадження № 2/188/728/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Місюри К.В.,

за участю: секретаря судового засідання Лисяк А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Петропавлівка в порядку спрощеного позовного провадження ( з викликом сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку з наступним. 09.05.2008 року він набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 09.05.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за №1191 та посвідченого приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В. Право власності на житловий будинок зареєстроване Колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.01.2009 р., номер витягу 22765441, реєстраційний номер об`єкта 25130473, номер запису:98, в книзі: 4.

Після придбання житлового будинку , він з 2008 року володіє, користується, розпоряджається як будинком , так і земельною ділянкою, наданою для його будівництва, сплачує земельний податок. В серпні місяці 2024 року він звернувся до Реєстру речових прав для перевірки відомостей щодо його прав на житловий будинок та земельну ділянку, та отримав інформацію про відсутність таких відомостей, а саме було виявлено , що земельна ділянка площею 0,1242 гектара , кадастровий номер : :04:002:0256 , яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 належить на підставі свідоцтва про право на спадщину ВКК 011446 виданого Петропавлівською державною нотаріальною конторою від 18.04.2008 року за реєстровим №676 ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини , про що видано Державний акт на право на земельну ділянку серії ЯЗ №305778 від 08.04.2009 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину ВКК 011444 виданого Петропавлівською державною нотаріальною конторою від 18.04.2008 року за реєстровим №670 ОСОБА_3 у розмірі 2/3 частини , про що видано Державний акт на право на земельну ділянку серії ЯЗ №305779 від 08.04.2009 року , тобто належить бувшим власникам житлового будинку, який був придбаний у них 09.05.2008 року. Він намагався належним чином оформити договір купівлі продажу земельної ділянки, але виявилося , що співвласники вже давно померли та про їх правонаступників нічого не відомо. Отже на даний час він не може розпорядитися належним йому майном , а тому змушений був звернутися до суду.

Відповідно до ст.. 317 ЦК , власникові належать права володіння , користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 377 ЦК ( в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на житловий будинок) передбачено , що до особи, яка придбала житловий будинок . будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені , без зміни її цільового призначення у розмірах , встановлених договором.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що відповідач визнає позов, таке визнання не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог із наступних підстав.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено , що 09.05.2008 року ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 09.05.2008 р., зареєстрованого в реєстрі за №1191 та посвідченого приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В. Право власності на житловий будинок зареєстроване Колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.01.2009 р., номер витягу 22765441, реєстраційний номер об`єкта 25130473, номер запису:98, в книзі: 4.( копії відповідних документів наявні в матеріалах справи).

Після придбання житлового будинку , ОСОБА_1 з 2008 року володіє, користується, розпоряджається як будинком , так і земельною ділянкою, наданою для його будівництва, сплачує земельний податок. В серпні місяці 2024 року позивач звернувся до Реєстру речових прав для перевірки відомостей щодо його прав на житловий будинок та земельну ділянку, та отримав інформацію про відсутність таких відомостей, а саме: було виявлено , що земельна ділянка площею 0,1242 гектара , кадастровий номер : :04:002:0256 , яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 належить на підставі свідоцтва про право на спадщину ВКК 011446 виданого Петропавлівською державною нотаріальною конторою від 18.04.2008 року за реєстровим №676 ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини , про що видано Державний акт на право на земельну ділянку серії ЯЗ №305778 від 08.04.2009 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину ВКК 011444 виданого Петропавлівською державною нотаріальною конторою від 18.04.2008 року за реєстровим №670 ОСОБА_3 у розмірі 2/3 частини , про що видано Державний акт на право на земельну ділянку серії ЯЗ №305779 від 08.04.2009 року , тобто належить бувшим власникам житлового будинку, який був придбаний у них 09.05.2008 року. Оскільки іншим способом неможливо було вирішити зазначене спірне питання, позивач звернувся до суду.

Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК .

Як свідчить правова позиція Верховного Суду України у справі №6-2цс15 при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати наступне.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Отже, відсутність у позивача права власності на спірну земельну ділянку не дає йому змоги володіти та розпоряджатися власним житловим будинком.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України в редакції, що діяла на час дарування житлового будинку, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст.16, 328, 377 ЦК України , ст..120 ЗК України,суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку задоволольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1242 гектара , кадастровий номер : :04:002:0256 , що розташована за адресою : АДРЕСА_1 та належить на підставі свідоцтва про право на спадщину ВКК 011446 виданого Петропавлівською державною нотаріальною конторою від 18.04.2008 року за реєстровим №676 ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини , про що видано Державний акт на право на земельну ділянку серії ЯЗ №305778 від 08.04.2009 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину ВКК 011444 виданого Петропавлівською державною нотаріальною конторою від 18.04.2008 року за реєстровим №670 ОСОБА_3 у розмірі 2/3 частини , про що видано Державний акт на право на земельну ділянку серії ЯЗ №305779 від 08.04.2009 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя К. В. Місюра