ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1653/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/9690/25 Категорія: на ухвалу Чапліна Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нечаєнко Тетяни Андріївни на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Київ, Профспілка працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів, Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської МДА), Товариство з обмеженою відповідальністю «Мотокрафт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Архітектурно-будівельна група», ОСОБА_2 про скасування акту, -

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом про скасування акту за формою Н-1, складеного комісією із спеціального розслідування нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_1 , який виконував монтажні роботи на підставі цивільно-правового договору (падіння з висоти).

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвала суду мотивована тим, що предметом спору у даній справі є оскарження акту спеціального розслідування нещасного випадку, а не відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, що виключає можливість застосування положень ст. 28 ЦПК України, тому в даному випадку при визначенні підсудності слід враховувати місцезнаходження юридичної особи - відповідача.

В апеляційній скарзі адвокат позивача, не погоджуючись із даною ухвалою суду у зв`язку із її винесенням без урахування вимог процесуального закону, предметного складу позову та суб`єктного складу учасників справи, а також правових висновків Верховного Суду, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справи про оскарження актів розслідування нещасних випадків підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства та можуть бути подані до суду за вибором позивача, оскільки спір виникає із трудових правовідносин та стосується здоров`я фізичної особи, що є її особистим немайновим правом, правом на відшкодування шкоди внаслідок настання нещасного випадку на виробництві.

Обгрунтовуючи порушення судом норм процесуального права, скаржник зазначає, що суд в оскаржуваній ухвалі послався на ч. 3 ст. 28 ЦПК України (відшкодування шкоди), а ч. 1 ст. 28 ЦПК залишив поза увагою. Тоді як в даній категорії справ позов може пред`являтися за місцем реєстрації позивача чи відповідача, а також, за місцем заподіяння шкоди. Вказує, що, так як позивач ОСОБА_1 зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1 , що знаходиться на території Соснівського району м. Черкаси, потерпілий внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1 зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_2 , що знаходиться на території Соснівського району м. Черкаси і місце настання нещасного випадку (місце заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого) - АДРЕСА_3 , що також, знаходиться на території Соснівського району м.Черкаси, то логічно дана справа відноситься до територіальної підсудності Соснівського районного суду м. Черкаси.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9 (щодо передачі справи на розгляд іншого суду), 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За загальним правилом територіальної підсудності, встановленим ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Вказаною статтею встановлено правила альтернативної підсудності, тобто підсудності, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу, а позивач має можливість обрати один із двох чи більше судів.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (п.1 ч. 1 та ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовними вимогами до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та просив скасувати акт за формою Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 28 листопада 2024 року близько 16 год. 30 хв. у ФОП ОСОБА_1 , складений комісією із розслідування нещасного випадку від 12 травня 2025 року та затверджений заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 15 травня 2025 року та зобов`язати відповідача провести повторне спеціальне розслідування даного нещасного випадку.

Підставою для звернення до суду стали допущені Комісією повторного спеціального розслідування нещасного випадку порушення вимог Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, профзахворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ №337 від 17 квітня 2019 року, та проведення неналежного спеціального розслідування нещасного випадку, що в свою чергу призвело до встановлення невірних висновків, оскільки вони ґрунтуються на неповному дослідженні всіх обставин справи.

Згідно із частинами першою, другою статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, крім випадків укладення між працівником та власником або уповноваженим ним органом трудового договору про дистанційну роботу.

У частинах першій та другій статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю працівника або настала його смерть.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Згідно зі статтею 171 КЗпП України роботодавець повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Статтею 22 Закону України «Про охорону праці» також установлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням із всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене в судовому порядку.

Отже, обов`язок провести розслідування нещасного випадку та оформити відповідні документи покладено на роботодавця, а в разі його відмови таке питання вирішується посадовою особою органу державного нагляду з охорони праці.

Процедура проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві врегульована Порядком № 337.

Пунктом 12 Порядку № 337 визначено, що на підприємстві (в установі, організації) утворюється комісія з розслідування нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь), що не підлягають спеціальному розслідуванню (далі - комісія). Комісія утворюється наказом роботодавця не пізніше наступного робочого дня після отримання інформації про нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) від безпосереднього керівника робіт, повідомлення від закладу охорони здоров`я, заяви потерпілого, членів його сім`ї чи уповноваженої ним особи.

Окрім того, пунктом 29 указаного Порядку визначено, що факт настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) на виробництві може бути встановлено в судовому порядку. Якщо такий факт встановлено в судовому порядку і нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) не підлягають спеціальному розслідуванню, розслідування організовує підприємство (установа, організація), де сталися такі випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння), або його правонаступник у разі реорганізації цього підприємства (установи, організації).

Пунктом 33 Порядку № 337 передбачені, обов`язки комісії (спеціальної комісії).

Згідно з пунктом 34 Порядку № 337 рішення щодо визнання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) пов`язаними чи не пов`язаними з виробництвом приймається комісією (спеціальною комісією) шляхом голосування простою більшістю голосів. У разі рівної кількості голосів членів комісії (спеціальної комісії) голос голови комісії (спеціальної комісії) є вирішальним.

Відповідно до пункту 52 Порядку № 337 обставинами, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом, серед інших, є також:

- перебування потерпілого на робочому місці, на території підприємства (установи, організації) або в іншому місці під час виконання трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття на підприємство (в установу, організацію) до відбуття з нього, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства (установи, організації), у тому числі в робочий і надурочний час;

- підготовка до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування працівника з цією метою по території підприємства (установи, організації) перед початком роботи та після її закінчення;

- раптове погіршення стану здоров`я потерпілого, одержання травм або його смерть під час виконання трудових (посадових) обов`язків внаслідок впливу шкідливих і небезпечних факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, що підтверджено медичним висновком, або у разі, коли потерпілий не пройшов обов`язкового медичного огляду відповідно до законодавства, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку;

Пунктом 53 Порядку № 337 визначено, що нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються не пов`язаними з виробництвом у разі вчинення потерпілим кримінального правопорушення, що встановлено обвинувальним вироком суду або постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами; смерті працівника від загального захворювання або самогубства, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та/або відповідною постановою про закриття кримінального провадження.

Відповідно до пункту 58 Порядку № 337 протягом трьох років з дати отримання акта за формою Н-1 потерпілий, член його сім`ї чи уповноважена ними особа або органи, установи та організації, представники яких брали участь у розслідуванні нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), мають право звернутися до роботодавця, Держпраці або її територіального органу щодо призначення повторного розслідування (спеціального розслідування) у зв`язку з незгодою з обставинами та причинами настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та/або з висновком комісії, які викладені в акті за формою Н-1. За наявності документів, що можуть суттєво вплинути на висновки комісії (спеціальної комісії), роботодавцем, Держпраці або її територіальним органом (або юридичною особою, яка утворювала комісію, та її органом управління) вживаються заходи до призначення повторного розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння). Голова Держпраці або керівник її територіального органу у разі невиконання спеціальною комісією визначених цим Порядком обов`язків має право призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку, притягти до відповідальності посадових осіб територіального органу Держпраці та підприємства (установи, організації), які допустили порушення вимог цього Порядку. Повторне розслідування (спеціальне розслідування) нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) проводиться комісією (спеціальною комісією) в іншому складі (із заміною всіх членів комісії). Висновки повторного спеціального розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) можуть бути оскаржені лише у судовому порядку.

Зазначені положення Порядку дають підстави дійти висновку, що до виключної компетенції комісії (спеціальної комісії) по розслідуванню нещасного випадку належать повноваження з визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, і такий факт не може бути визнаний таким у судовому порядку. Саме комісія (спеціальна комісія) встановлює факт пов`язаності чи непов`язаності нещасного випадку з виробництвом.

Рішення комісії (спеціальної комісії) та відповідний акт можуть бути оскаржені до суду. У цьому випадку суд має встановити наявність або відсутність порушень при їх складанні, у тому числі й перевірити обґрунтованість визнання комісією нещасного випадку таким, що пов`язаний / не пов`язаний з виробництвом, і відповідно до цього ухвалити рішення.

Вказана позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного суду від 22 травня 2024 року у справі №227/2301/21.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Справи про оскарження актів спеціального розслідування нещасних випадків зі смертельним наслідком розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується життя і здоров`я фізичної особи, що є її особистим немайновим правом, захист якого здійснюється, зокрема, за нормами цивільного законодавства (стаття 275 Цивільного кодексу України), або виникають із трудових правовідносин.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 27 травня 2020 року за результатами розгляду справи №580/1780/19.

Враховуючи обставини, які встановлюються судом в ході перевірки дотримання комісією Порядку проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, а також обгрунтованості визнання/невизнання нещасного випадку пов`язаним із виробництвом, в тому числі у призмі трудових правовідносин та дотримання роботодавцем та працівником вимог законодавства про охорону праці, за позовами про оскарження акту комісії спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві для визначенні підсудності слід враховувати право позивача за своїм вибором пред`явити позов у порядку ч. 1 ст. 28 ЦПК України за своїм місцем проживання.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 у позовній заяві наголосив на віднесенні справи до категорії трудових та можливості пред`явленні позову за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, однак вказана обставина не була врахована районним судом під час постановлення оскаржуваної ухвали.

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції безпідставно передано справу за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва за місцезнаходженням зазначеного у позовній заяві відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці у відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про передачу справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва постановлена судом з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 35, 368, 374, 379, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нечаєнко Тетяни Андріївни задовольнити.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 року скасувати а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді