Справа № 133/1205/24
Провадження № 22-ц/801/1879/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 рокуСправа № 133/1205/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Рішення ухвалила суддя Пєтухова Н. О.

Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Козятин

Повний текст рішення складено 18 лютого 2025 року,

Встановив:

У квітні 2024 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1984062 від 02 червня 2021 року у розмірі 6446,00 грн та витрати по сплаті судового збору 2422,40 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 02 червня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1984062 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого товариство надало позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 2000,00 грн. строком на 27 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1984062 від 02 червня 2021 року.

Таким чином, товариство, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належними чином. Відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитним коштами в повному обсязі і у визначений строк.

Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ») є обґрунтованою та документально підтвердженою і становить 6446,00 грн., із яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 4446,00 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року позов ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1984062 від 02 червня 2021 року в розмірі 6446,00 грн., з яких:

- прострочена заборгованості за тілом кредиту - 2000,00 грн.;

- прострочена заборгованості за нарахованими процентами - 4446,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що в матеріалах справи відсутня квитанція, фіскальний чек чи платіжне доручення, що підтверджує дійсне надання позивачем коштів ОСОБА_1 , виключно внутрішні документи, які сформував сам же позивач. Жоден наданий позивачем документ не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Позивачем було протиправно нараховано та стягнуто з нього заборгованість за нарахованими процентами за період з 21 березня 2023 року по день винесення судового рішення, оскільки він є військовослужбовцем, що протирічить пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Оскільки сума займу становила 2 000,00 грн., проценти за її користування не можуть перевищувати 1000,00 грн., так як умови за яких проценти за користування більш ніж в чотири рази перевищують суму займу є несправедливими. Тому в контексті дотримання Закону України «Про захист прав споживачів», суд виходить з того, що розмір відсотків за порушення строків повернення кредиту має ознаки несправедливого у розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлює вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Також судом в порушення п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» стягнуто із нього судовий збір у розмірі 2422, 40 грн., оскільки останній є учасником бойових дій та звільняється від такого збору.

Позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відзив на апеляційну скаргу відповідача у встановлений строк не подав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 02 червня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 1984062 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (а. с. 17-23).

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає: 2000,00 грн., строк кредиту 27 днів; дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору, тип процентної ставки - фіксована, знижена процентна ставка становить 0,01% в день, стандартна процентна ставка - 1,90 % в день.

Відповідно до п. 1.1 договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ТС товариства.

Згідно п. 2.1. кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну карту клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_1 .

До позовної заяви також додано таблицю обчислення загальної реальної вартості кредиту для клієнта (додаток №1 до договору) за електронним підписом ОСОБА_1 , де, зокрема, вказано, що дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів 29 червня 2021 року, сума кредиту становить 2000,00 грн., сума нарахованих процентів 5,40 грн., разом до сплати 2005,40 грн. Загальна вартість кредиту 3026,00 грн. (а. с. 11).

Паспортом споживчого кредиту, що підписаний електронним підписом 02 червня 2021 року відповідачем, встановлено суму кредиту 2000,00 грн., строк кредитування 27 днів, проценти за користування кредитом (а. с. 15-16).

Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Лінеура Україна» підтверджується, що клієнт ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким укладено договір № 1984062 від 02 червня 2021 року ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор С846, час відправки ідентифікатору позичальнику 02.06.2021 8:03:11, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 32 (а. с. 9).

Факт отримання відповідачем коштів підтверджується листом ТОВ «Універсальні кредитні рішення за вих. № 315 від 30.11.2023, з якого слідує, що 02.06.2021 08:05:14 ID операції 92013315, на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн., за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 ( а. с. 35).

24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а. с. 29-32).

Відповідно до підпунктів 1.1.- 1.3. пункту 1, предметом договору є те, що на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта (первісного кредитора) у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам прав вимоги до боржників, придбаних від клієнта за цим договором, в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до реєстру боржників від 24 грудня 2021 року до договору факторингу № 02-24122001 ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (а. с. 8).

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 1984062 у ОСОБА_1 станом на 22 червня 2023 року наявна заборгованість непогашена та становить 6446,00 грн., яка складається із: 2000,00 грн. - прострочене тіло кредиту; прострочені відсотки - 4446,00 грн. (а. с. 12).

10 січня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» надіслало на адресу ОСОБА_1 вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором (а. с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» не повернуті, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення загального залишку заборгованості за наданим кредитом в розмірі 6446,00 грн., яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2000,00 грн.; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 4446,00 грн., та яка утворилась в зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Із матеріалів справи вбачається, що договір № 1984062 від 02 червня 2021 року про відкриття кредитної лінії укладено між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (www.credit7.ua) (а. с. 17-23). Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор C846 для підписання кредитного договору № 1984062 від 02 червня 2021 року, паспорту споживчого кредиту (а. с. 15-23).

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.

Доводи апеляційної скарги про недоведення позивачем факту отримання коштів ОСОБА_1 , а також про відсутність у матеріалах справи первинних документів у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які могли б підтвердити факт отримання зазначених коштів, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Судом враховується, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц).

Позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», як і первісний кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», з урахуванням перерахування коштів на банківську карту № НОМЕР_2 банком-емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк», не володіють та не можуть володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки вони не є банками.

На підтвердження факту перерахування коштів позивач надав усі можливі за таких обставин докази перерахування коштів, а саме довідку ТОВ «УПР», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, згідно якої ТОВ «УПР» відповідно до договору на переказ коштів ФК-19/03-21 від 12 березня 2019 року перерахувало кошти на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 02 червня 2021 року 08:05:14 год коштів у сумі 2000,00 грн. (а. с. 35).

Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач.

Разом з тим, заперечуючи факт отримання грошових коштів за кредитним договором № 1984062 від 02 червня 2021 року, відповідачем ОСОБА_2 не надано виписки по його особовому рахунку, доступ до якої він має, як клієнт банку-емітента банківської карти АТ КБ «Приватбанк», чи довідки про відсутність у нього банківської карти № НОМЕР_2 на момент укладення договору та здійснення перерахування коштів.

Колегія суддів вважає, що така поведінка відповідача не відповідає ознакам чесності, відкритості й поваги до інших учасників судового процесу та суду, вона не направлена на сприяння суду в своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, справедливому вирішенні спору, а має на меті уникнення виконання зобов`язання перед позивачем.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що позивачем було протиправно нараховано та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими процентами за період з 21 березня 2023 року по день винесення судового рішення, оскільки він є військовослужбовцем, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки відсотки за користування кредитними коштами за договором № 1984062 від 02 червня 2021 року нараховувались первісним кредитором та їх розмір залишився незмінним з моменту відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року та узгоджується з витягом з реєстру боржників (а. с. 8).

Згідно доданої до апеляційної скарги копії військового квитка вбачається, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 21 березня 2023 року (а. с. 73).

При цьому, соціальний захист військовослужбовців врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ.

Із положень статті 3 Закону України № 2011-ХІІ слідує, що дія цього закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.

Згідно з частиною 15 статті 14 Закону України № 2011-ХІІ (в редакції на час укладення сторонами кредитного договору) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Так, військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме:

1) звільнення від сплати відсотків за користування кредитом;

2) звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.

Вказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Зазначене узгоджується з постановами Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц.

Оскільки у період нарахування відсотків за користування кредитом ОСОБА_1 не був військовослужбовцем, він не належав до осіб, яким згідно з частиною 15 статті 14 Закону України № 2011-ХІІ відсотки не нараховуються. При цьому за період з 21 березня 2023 року до дня ухвалення судового рішення, зазначений в апеляційній скарзі, нарахування відсотків не здійснювалося. Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Щодо доводів апеляційної скарги про несправедливість умов за яких проценти за користування більш ніж в чотири рази перевищують суму займу, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними окремих умов договору у разі визнання цих положень договору несправедливими.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 201/13593/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 725/5919/19 та інших).

Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача щодо стягнення процентів за кредитним договором (несправедливості їх розміру), оскільки при укладенні кредитного договору він був повідомлений про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклав цей договір та користувався отриманими коштами.

Разом з тим, слушним є посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 , як учасник бойових дій відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Оскільки відповідач кореспонденції від суду першої інстанції не отримував, про розгляд справи Козятинським міськрайонним судом не повідомлявся, участі у розгляді справи фактично не брав, судом апеляційної інстанції досліджено додані до апеляційної скарги письмові докази, що не суперечить ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

До апеляційної скарги додано копію посвідчення серії НОМЕР_3 виданого 27 березня 2025 року, згідно якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а. с. 82).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» судового збору у розмірі 2422,40 грн., а тому рішення суду у цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відшкодування позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В решті рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в іншій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року скасувати в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕШ ТУ ГОУ» витрати зі сплати судового збору за подання позову у сумі 2422,40 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин