Провадження № 2/201/1224/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Покопцевої Д.О.,

секретаря Тоцької Л.В.,

за участі адвоката Кононенко О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа - державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотарільної контори Дніпропетровської області, виконуюча обов`язки державного нотаріуса Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Трощій Наіля Галібовна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

31.12.2024р. ОСОБА_1 звернулася до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради із позовом, в якому просила визнати строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 . Померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 пропущеним з поважних причин та встановити їй додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 2 місяці.

Ухвалою від 03.01.2025р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження й розпочато підготовче провадження.

28.03.2025р. позивачка уточнила позовні вимоги в частині відповідачів.

16.07.2025р. представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Кононенко О.Р. - ознайомилася з матеріалами цивільної справи і отримала на руки позовну заяву з додатками.

31.07.2025р. нею поданий відзив на позовну заяву, а 01.08.2025р. зустрічний позов до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

У зустрічному позові відповідачка ОСОБА_2 просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що вона є троюрідною онучкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19.08.2025р. позивачка ОСОБА_1 подала заяву про залишення її позову без розгляду.

Заявою від 02.09.2025р. представник позивачки адвокат Стенюкова Л.М. - просить провести суове засідання без її участі і задовольнити подану заяву ОСОБА_1 про залишення її позову без розгляду. Вказує, що із заяви представника відповідача ОСОБА_2 від 01.09.2025 року стало відомо про подачу зустрічного позову, який не може бути об`єднано в одне провадження з первісним позовом у зв`язку з подачею заяви про залишення позову без розгляду, тому просить відмовити у прийнятті зустрічного позову, що не позбавляє заявника права подати позов у загальному порядку

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Кононенко О.Р. в судовому засіданні 02.09.2025р. не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 про залишення її позову без розгляду, а зустрічний позов просить прийняти до розгляду, мотивуючи тим, що зустрічний позов подано раніше заяви про залишення первісного позову без розгляду у даній справі, а відтак він стає єдиною самостійною матеріально-правовою вимогою, яка за умов відповідності вимогам ЦПК України має бути розглянута судом по суті.

Суд, вислухавши думку представника відповідачки, враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати до суду заяви та клопотання.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Відповідна правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.07.2020 у справі № 585/2152/19 (провадження № 61-4450св20) та від 11.04.2019 у справі № 712/13263/17 (провадження № 61-29936св18).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Суд вважає, що оскільки сам позивач наразі не підтримує свій позов, то з огляду на принцип диспозитивності суд не може продовжити розгляд справи.

Розглянувши заяву представника позивачки, вивчивши матеріали справи, та враховуючи, що по справі відкрито провадження, суд вважає за можливе позовну заяву залишити без розгляду.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.07.2022 у справі № 388/1029/20 (провадження № 61-5083св22):

«За змістом статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.

Таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2020 року у справі № 548/2531/18 (провадження № 61-2228св20), від 29 червня 2021 року у справі № 505/3083/13-ц (провадження № 61-4773св19), від 04 квітня 2022 року у справі № 441/1609/19 (провадження № 61-20050св21)».

Враховуючи, що звернення позивача з заявою про залишення позову без розгляду, що є диспозитивним правом позивача, здійснено після відкриття провадження у справі, проте до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що в такому разі залишення позову без розгляду не суперечить закону і не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін та держави.

При цьому, суд роз`яснює, що ч. 2 ст. 257 ЦПК України передбачено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 353 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Стосовно прийняття зустрічного позову слід зазначити таке.

За положеннями ч.ч.1,2 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У первісному позові ставляться вимоги про надання додаткового строку на прийняття спадщини спадкоємцю за заповітом спадкодавця, у зустрічному - встановлення факту родинних відносин із цим же спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно цього спадкодавця.

З викладеного впливає, що підстави та предмети цих позовів різні.

Верховний суд зазначає, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявності одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.09.2021р. у справі № 910/6070/21.

Велика Палата Верховного Суду в зазначила, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 1.380.2019.002610, від 24.06.2022 у справі № 922/4411/21.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.05.2022р. у справі № 910/7951/21, від 02.06.2022р. у справі № 922/4409/21.

При цьому право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством.

Верховний Суд зазначає, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019р. у справі № 910/2987/18 та постановах Верховного Суду від 18.11.2021р. у справі № 910/3310/21, від 12.05.2022р. у справі № 910/7951/21, від 17.05.2021р. у справі № 910/18778/20.

У справі, що розглядається, питання об`єдання зустрічного позову з первісним не вирішено. До його вирішення позивач за первісним позовом скористалася своїм правом залишення її позову без розгляду.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, а суд з огляду на принцип диспозитивності не може продовжити розгляд справи за первісним позовом. Крім цього, і предмет, і підстави первісного й зустрічного позовів різні, рівно як і засоби доказування. Задоволення зустрічного позову про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності спадкове майно не виключить повністю або частково задоволення первісного позову про надання додаткового строку на прийняття спадщини, адже у первісному позові питання визнання права власності на спадкове майно не ставиться.

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08.03.2017 у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Суд також наголошує, що повернення зустрічного позову в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як окремого на загальних підставах.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 752/2177/22 (провадження № 61-4447св23) доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).

Тому суд повертає матеріали зустрічного позову, що не позбавляє відповідача права подати його повторно як окремого на загальних підставах.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 13, 49, 142, 193, 257, 259-261, 352-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, третя особа - державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотарільної контори Дніпропетровської області, виконуюча обов`язки державного нотаріуса Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Трощій Наіля Галібовна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишити без розгляду.

Роз`яснити положення частини 2 статі 257 ЦПК України - особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності, третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Повернути матеріали зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності, третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж 15 днів. Повний текст ухвали буде складено впродовж 5 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева