Справа № 452/2334/22 Головуючий у 1 інстанції: Кущ Т.М.
Провадження № 22-ц/811/836/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Салата Я.І.

З участю позивачів та їх представника-адвоката Слутого Я.О., представника відповідача Кінцак С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 452/2334/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»),- про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

в с т а н о в и в:

17 серпня 2022 року адвокат Слутий Я.О. в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до АТ «Українська залізниця» з вимогою про стягнення витрат на поховання та відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам смертю їх сина ОСОБА_3 , яка настала внаслідок наїзду поїзда.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що у період часу з 23 год. 18 хв. 20 лютого 2022 року до 00 год. 03 хв. 21 лютого 2022 року на 68 км 8 пікеті дільниці Самбір-Сянки, що у м. Самборі Львівської області, відбувся наїзд поїзда на пішохода ОСОБА_3 , 1984 року народження, який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093 та слідчим слідчого відділу Самбірського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області (далі - СВ Самбірського РВП) розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 Кримінального кодексу України (далі - КК України), яке 16 червня 2022 року постановою слідчого СВ Самбірського РВП було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні локомотивної бригади складу кримінального правопорушення. Смерть сина позивачів через пригоду на залізничному транспорті негативно вплинула на їх самопочуття, є причиною їх душевних страждань, призвело до розладу нервової діяльності, пригнічення, роздратування, порушення сну, погіршення здоров`я. Спосіб життя позивачів після смерті їх сина суттєво змінився та їм необхідно докладати надзвичайних зусиль для організації подальшого існування, відтак моральну шкоду, завдану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 смертю сина, стороною позивача було оцінено по 300000 грн. 00 коп. кожному. Також ОСОБА_1 , як батько загиблого, поніс витрати в розмірі 15985 грн. 00 коп. на поховання сина ОСОБА_3 .. Оскільки працівники локомотивної бригади ЕР2 1124 електропоїзда №6027 ВПС «Моторвагонне ДЕПО Львів», перебували в трудових відносинах із АТ «Українська залізниця», то, в силу вимог стст.1172, 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив стягнути з відповідача на користь позивачів матеріальну та моральну шкоду, заподіяну смертю їх сина.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошові кошти в сумі 15985 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування витрат, понесених на поховання, та грошові кошти в сумі 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти в сумі 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 2977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім гривень 20 копійок).

Рішення допущено до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення оскаржили представники Акціонерного товариства «Українська залізниця» В.Галас, С.Кінцак.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Суд у рішенні зазначає, що смерть ОСОБА_3 настала від тілесних ушкоджень , отриманих внаслідок наїзду на останнього потяга АТ «Укрзалізниця» , що перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті, однак такий висновок суду є необгрунтованим, оскільки в матеріалах кримінального провадження від 21.02.2022 року не міститься жодного документу, який вказує про факт наїзду конкретного потягу на ОСОБА_3 і що саме наїзд потяга спричинив смерть останнього, як і не міститься інформації, що потяг який нібито здійснив наїзд перебував у власності (володінні) відповідача . Твердження вказані в постанові про які зазначає суд в рішенні є лише припущенням та не можуть слугувати доказами у цій справі. Судом не враховано, що жодних доказів в підтвердження фактів , що стали наслідком розладу психічної діяльності , душевних страждань позивачів до матеріалів справи не долучено. Крім того, судом не встановлено неправомірних дій зі сторони відповідача. Вважають, що позивачі безпідставно намагаються стягнути кошти з Залізниці , оскільки позивачами не доведено факту наїзду потяга на їх сина ОСОБА_4 , не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту , експертні висновки та постанова грунтуються виключно на припущеннях. Судом не враховано вимог частини 2 ст.1193 ЦК України, якою передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди , то залежно від ступеня вини потерпілого(а в разі вини особи,яка завдала шкоди ,- також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, а також висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах на які посилався відповідач у справі № 355/981/16-ц. Щодо процесуальних порушень, зазначають, що суд допустивши рішення до негайного виконання в частині стягнення за один місяць не визначив та не вказав суми ,яка підлягала до негайного стягнення. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення ,яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Здійснити розподіл судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Кінцак А.Б. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу позивачів та їх представника -адвоката Слутого Я.О., перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Судом встановлені такі обставини.

Позивачі по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 37 років у м.Самборі Львівської області, про що 22 лютого 2022 року складено відповідний актовий запис №88. Зазначене стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22 лютого 2022 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (т.1 а.с.13).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №24/22 від 21 лютого 2022 року та довідки про причину смерті №24 від 21 лютого 2022 року, смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала на колії під мостом на АДРЕСА_1 , причина смерті - пішохід травмований поїздом (т.1 а.с.16).

З висновку експерта №24/22 від 25 березня 2022 року встановлено, що смерть ОСОБА_3 наступила біля 12 годин до судово-медичної експертизи трупа, внаслідок відкритої тупої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась грубим руйнуванням кісток склепіння і основи черепа, крововиливами в оболонки, тканину і шлуночки мозку. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_3 утворились незадовго до настання смерті, від дії твердих тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею на ліву поверхню голови з великою силою, характерні для травмування залізничним транспортом пішохода, який знаходився у положенні «навприсядки» і був повернутий до травмуючої сили лівою поверхнею з послідуючим відкиданням тіла і падінням на тверде покриття колії, перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті і відносяться до тяжкого тілесного ушкодження згідно живих осіб по ознаці небезпеки для життя в момент утворення. При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі від трупа ОСОБА_3 не виявлено етилового, метилового, пропілового, бутилового та амілового спиртів (т.2 а.с.10-17).

За даним фактом 21 лютого 2022 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093 та слідчим СВ Самбірського РВП розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Постановою Старшого слідчого СВ Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області В.Цабака від 16 червня 2022 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В постанові про закриття кримінального провадження від 16 червня 2022 року зазначено, що в період часу з 23 год. 18 хв. 20 лютого 2022 року до 00 год. 03 хв. 21 лютого 2022 року на 68 км 8 пікеті дільниці Самбір-Сянки, що у м. Самборі Львівської області, відбувся наїзд невстановленого поїзда на пішохода ОСОБА_3 , 1984 року народження, який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Електропоїзд залишив місце пригоди.

З довідки про розшифрування діаграмної швидкостемірної стрічки електропоїзда №8301/4701/4702 «ЧМЕ-3 №3373» встановлено, що потяг № НОМЕР_2 відправився зі станції «Дрогобич» о 22 год. 10 хв., прибув на станцію «Самбір» о 23 год. 38 хв., потяг № НОМЕР_3 відправився зі станції «Самбір» о 00 год. 10 хв. і прослідував без зупинки з середньою швидкістю руху 40 км/год, прибув на станцію «Сянки» о 02 год. 45 хв. та в подальшому прибув на станцію «Ужгород ІІ» о 05 год. 36 хв., потяг № НОМЕР_4 відправився зі станції «Ужгород ІІ» о 08 год. 29 хв., прибув на станцію «Чоп» о 09 год. 03 хв..

Регіональною філією «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» надано протокол оперативної наради, головою наради якого був ТЧЗЕ-9 ОСОБА_5 , з якого встановлено, що вини локомотивної бригади у випадку наїзду не вбачати, за даним випадком ознайомити причетних працівників.

Під час досудового розслідування - 21 лютого 2022 року у період часу з 17 год. 00 хв. по 17 год. 45 хв. проведено огляд місця події та на території оборотного депо «Чоп» із тепловоза «ЧМЕ-3 №3373» зеленого кольору було вилучено два змиви РБК із ходової частини із другого ходового відсіку за напрямком руху тепловоза, змив РБК із мазутом із ходової частини із другого ходового відсіку за напрямком руху тепловоза, сліди технічної речовини із ходової частини із другого ходового відсіку за напрямком руху тепловоза, які поміщено у паперові конверти.

З висновку експерта №443/2022-ім від 19 травня 2022 року встановлено, що кров трупа ОСОБА_3 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВ0. У слідах на двох частинках вушних паличок (на ватних тампонах), вилучених із ходової частини другого відсіка за напрямком руху тепловоза ЧМЕ-3 №3373, на марлевому тампоні, вилучених під час огляду місця події, виявлена кров людини та антигенти А і Н ізосерологічної системи АВ0, що не виключає можливості походження вищевказаних об`єктів від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВ0, в тому числі від трупа ОСОБА_3 ..

Звертаючись з цим позовом, позивачі зазначили, що смерть сина через пригоду на залізничному транспорті негативно вплинула на їх самопочуття, є причиною їх душевних страждань, призвела до розладу нервової діяльності, пригнічення, роздратування, порушення сну, погіршення здоров`я. Спосіб життя позивачів після смерті їх сина суттєво змінився та їм необхідно докладати надзвичайних зусиль для організації подальшого існування.

Стягнення матеріальної шкоди обґрунтовано тим, що на поховання сина позивачі понесли витрати в розмірі 15985,00 грн., що стверджується примірним договором -замовленням на організацію та проведення поховання та товарним чеком про придбання труни та необхідних речей та атрибутів для поховання (а.с.2-30 т.1).

Задовольняючи позов , суд першої інстанції виходив з того, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - поїзда АТ «Українська залізниця», яким керував машиніст разом із помічником машиніста, котрі знаходяться у трудових відносинах з відповідачем. Позивачам смертю їх сина, яка настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що їм спричинені та будуть спричинятися протягом усього життя душевні страждання, відбулася зміна способу їхнього життя та виникла необхідність докладати надзвичайних зусиль для подальшої організації життя. Відновити становище, яке існувало до смерті ОСОБА_3 у житті позивачів неможливо, а тому, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України це є підставою для відшкодування моральної шкоди позивачам незалежно від вини відповідача. Розмір моральної шкоди,яку позивачі оцінили по 300000 грн., суд оцінив як належне відшкодування, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Матеріальна шкода на поховання, підтверджена належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До таких належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Таким чином, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Близькі за змістом викладеним судом вище правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 727/8980/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 461/8496/15-ц, у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 148/2109/17, від 04 березня 2020 року у справі № 641/3547/17, від 22 липня 2020 року № 520/11029/14-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 285/4223/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/10236/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 199/6848/16-ц.

Як встановлено судом першої інстанції, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка утворилась в результаті травмування поїздом, володільцем якого, як джерела підвищеної небезпеки, є АТ «Українська залізниця», з яким працівники локомотивної бригади знаходяться у трудових відносинах, та яка перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_3 ..

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок непереборної сили чи умислу. Посилання відповідачів на порушення ОСОБА_3 правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, оскільки він перебував у близькій відстані від колії, є голослівними. Крім цього, необережність потерпілого, не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, а підлягає врахуванню при призначенні суми відшкодування.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах кримінального провадження не міститься жодного документу, який вказує про факт наїзду конкретного потягу на ОСОБА_3 і що саме наїзд потяга спричинив смерть останнього як і не міститься інформації, що потяг, який нібито здійснив наїзд перебував у власності (володінні) відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки саме на відповідача покладено обов`язок доведення того, що тепловоз ЧМЕ-3 №3373 на якому виявили сліди крові людини та антигенти А і Н ізосерологічної системи АВ0, що не виключає можливості походження вищевказаних об`єктів від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВ0, в тому числі від трупа ОСОБА_3 не належить відповідачу. Разом з тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стягуючи в користь позивачів моральну шкоду в розмірі по 300000 грн. кожному , суд першої інстанції правильно врахував, що смерть їх сина, яка настала внаслідок наїзду поїзда, завдала їм непоправної втрати, сильних душевних страждань. Після втрати сина позивачі зазнають пригнічення, оскільки розуміють, що не можуть вже жити так як колись, вони втратили підтримку та опору у зв`язку з чим змушені докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. Визначена сума моральної шкоди є співмірною з понесеними моральними та фізичними стражданнями.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості

У зв`язку зі смертю сина ОСОБА_1 поніс витрати на поховання сина ОСОБА_3 у розмірі 15985 грн. 00 коп., що підтверджується договором-замовлення на організацію та проведення поховання від 21 лютого 2022 року та товарним чеком від 21 лютого 2022 року та (т.1 а.с.29,30).

Згідно ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до положення ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що у разі смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання тій особі, яка понесла ці витрати.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції і впливали на їх законність.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом всебічно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.375 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2025 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 11 вересня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк