Справа №345/4303/25
Провадження № 2/345/1934/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Мельник І.Я.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування нерухомим майном, -

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його наступним. Позивачці на праві власності належить 1/2 частина нерухомого майна по АДРЕСА_1 . Іншим співвласником, якому також належить 1/2 частина, є відповідач. Досягти згоди щодо користування спільним майном сторони не можуть.

17 липня 2025 року позивачкою надіслано відповідачу письму пропозицію щодо встановлення порядку користування нерухомим майном, згідно якої пропонувала виділити позивачці для користування: приміщення № 4 І поверху площею 27,2 м кв, приміщення № 5 І поверху площею 18,6 м кв; відповідачу виділити для користування: приміщення № 2 І поверху площею 18,6 м кв, приміщення № 3 І поверху площею 26,8 м кв. Решта приміщень житлового будинку, господарські будівлі та споруди залишити у спільному користуванні. Відповідач пропозицію одержав 22.07.2025, однак відповіді не надав, свого варіанту встановлення порядку користування спільним майном не надав.

У зв`язку з цим, позивачка просить суд встановити такий порядок користування нерухомим майном по АДРЕСА_1 : ОСОБА_1 як власнику 1/2 частини виділити для користування: приміщення № 4 І поверху площею 27,2 м.кв, приміщення № 5 І поверху площею 18,6 м.кв; ОСОБА_2 як власнику 1/2 частини виділити для користування: приміщення № 2 І поверху площею 18,6 м.кв, приміщення № 3 І поверху площею 26,8 м.кв. Решта приміщень житлового будинку, господарські будівлі та споруди залишити у спільному користуванні.

Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, розподіл судових витрат просить не проводити (а.с.22).

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю (а.с.23).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, 29.05.2008 шлюб між ними розірвано (а.с.4).

Позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина нерухомого майна (домоволодіння) по АДРЕСА_1 . Іншим співвласником, якому також належить 1/2 частина, є відповідач (а.с.5-7).

До матеріалів справи також долучено технічний паспорт на дане домоволодіння, в якому зазначено розміщення приміщень, площу кожної кімнати, кожна кімнати позначена літерами (а.с.8-13).

17 липня 2025 року позивачкою надіслано відповідачу письму пропозицію щодо встановлення порядку користування нерухомим майном, згідно якої пропонувала мені виділити для користування: приміщення № 4 І поверху площею 27,2 м.кв, приміщення № 5 І поверху площею 18,6 м.кв; відповідачу виділити для користування: приміщення № 2 І поверху площею 18,6 м.кв, приміщення № 3 І поверху площею 26,8 м.кв. Решта приміщень житлового будинку, господарські будівлі та споруди залишити у спільному користуванні (а.с.14).

Відповідач пропозицію одержав 22.07.2025, однак відповіді не надав (а.с.15, 16).

За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (стаття 368 ЦК України).

За частиною першою статті 356, частиною першою статті 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В даному випадку згода про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю між співвласниками не досягнута.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, від якого не відійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 127/7320/13 (провадження № 61-18125св18).

З аналізу змісту частини третьої статті 358 ЦК України можна дійти висновку, що надання співвласнику у користування частини майна має ґрунтуватися на встановленні відповідності між розміром частки в праві спільної часткової власності, та часткою того майна, надання якого у користування вимагає такий співвласник. За домовленістю співвласників, може бути допущений відступ від засади відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні.

Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

При визначенні порядку користування спірним нерухомим майном суд бере до уваги, що запропонований позивачкою варіант є найбільш наближеним до належних сторонам ідеальних часток у праві власності. Відповідач не заперечує проти встановлення запропонованого позивачкою порядку користування нерухомим майном (домоволодінням).

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та встановити наступний порядок користування нерухомим майном по АДРЕСА_1 :ОСОБА_1 як власнику 1/2 частини виділити для користування: приміщення № 4 І поверху площею 27,2 м.кв, приміщення № 5 І поверху площею 18,6 м.кв; ОСОБА_2 як власнику 1/2 частини виділити для користування: приміщення № 2 І поверху площею 18,6 м.кв, приміщення № 3 І поверху площею 26,8 м.кв. Решта приміщень житлового будинку, господарські будівлі та споруди залишити у спільному користуванні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 200, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Встановити такий порядок користування нерухомим майном по АДРЕСА_1 :

ОСОБА_1 як власнику 1/2 частини виділити для користування: приміщення № 4 І поверху площею 27,2 м.кв, приміщення № 5 І поверху площею 18,6 м.кв;

ОСОБА_2 як власнику 1/2 частини виділити для користування: приміщення № 2 І поверху площею 18,6 м.кв, приміщення № 3 І поверху площею 26,8 м.кв.

Решта приміщень житлового будинку, господарські будівлі та споруди залишити у спільному користуванні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий