Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Якимець О. І.

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К. С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малахов Максим Сергійович про визнання договорів довічного утримання недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів,

в с т а н о в и в :

Подільським районним судом міста Києва розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малахов Максим Сергійович про визнання договорів довічного утримання недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна єдина тітка позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що станом на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вказується у позові, станом на момент смерті ОСОБА_5 володіла 1/2 та 1/8 частиною вищезазначеної квартири на підставі:

- Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації м. Києва 31.03.1998, згідно з розпорядженням (наказом) № 950 від 31.03.1998, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 14.04.1998 в реєстровій книзі за № 7632.

- Свідоцтва про право на спадщину, виданого Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою (нотаріус Ковалевська Н.В.) від 12.04.2017, зареєстровано за № 8404.

У позові зазначається, що станом на момент смерті, ОСОБА_5 власних рідних дітей/чоловіка не мала (чоловік покійної - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що в свою чергу заповів 3/16 частини квартири і позивачу), жодних кровних родичів та спадкоємців окрім позивача у померлої не залишилось.

Зауважується, що за життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно заповідала єдиному спадкоємцю - рідному племіннику ОСОБА_3 .

Як стверджується у позові, 07.12.2022 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. з заявою про відкриття спадщини після смерті тітки ОСОБА_5 на майно, що залишилось після смерті близької людини - 1/2 та 1/8 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі слів позивача, в цей же день, він дізнався про наявність зареєстрованих правочинів - договорів довічного утримання на користь сторонньої особи - ОСОБА_4 , а саме: Договору довічного утримання від 27.02.2017, серія та номер 104, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. та Договору довічного утримання від 28.07.2017, серія та номер 645, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С., що підтверджується інформаційною довідкою № 317035525 від 07.12.2022.

Позивач вважає, що таке розпорядження покійною ОСОБА_5 своїм майном (а саме укладення договорів довічного утримання на користь сторонньої особи) не відповідало її дійсній волі, а укладення зазначених договорів довічного утримання здійснено покійною ОСОБА_5 у стані, перебуваючи в якому вона не могла усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та розуміти наслідки, до яких призводять зазначені дії.

Акцентується, що станом на дати укладення вищевказаних договорів, ОСОБА_5 перебувала на обліку та проходила систематичне психіатричне обстеження (психіатричний огляд)/психіатричне медичне лікування за призначеннями у психіатричному закладі охорони здоров`я.

Таким чином, на думку позивача, стан здоров`я ОСОБА_5 у період укладення оспорюваних договорів не дозволяв їй приймати розсудливі рішення та у повній мірі/абсолютно розуміти значення своїх дій та їх наслідки. Відтак, оспорювані договори довічного утриманням складено ОСОБА_5 у стані, за якому покійна не була здатною абсолютно усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними взагалі.

При цьому, у позові звертається увага на те, що протягом 2017-2022 позивачу не було нічого відомо ані про будь-які відносини/знайомство тітки ОСОБА_5 з ОСОБА_4 , ані про укладення померлою ОСОБА_5 з зазначеною особою будь-яких правочинів, у тому числі, оспорюваних договорів довічного утримання. Крім того, за життя померла ОСОБА_5 , ані позивачу, ані його сім`ї, ані спільним знайомим не повідомляла ані про наявність будь-якої особи, що здійснює за нею догляд, ані про наміри укласти договір довічного утримання взагалі.

30.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву (т. І, а.с. 176-178), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві, зокрема, зазначається, що 23.02.2017 у Київському міському психоневрологічному диспансері № 3 було проведено психіатричних огляд ОСОБА_5 .

Відповідач звертає увагу на те, що між укладанням двох договорів довічного утримання пройшло близько півроку, тобто ОСОБА_5 уклала договір на одну належну їй 1/2 частку квартири, далі вона мала півроку подумати, переконатися, що набувачка за договором сумлінно виконує всі взяті на себе обов`язки, тобто вчасно переказує кошти щомісячного утримання і сплачує комунальні послуги, ОСОБА_5 усе влаштовувало і вона без жодних сумнівів уклала другий договір на іншу належну їй 1/8 частку квартири.

Як стверджується у відзиві, ОСОБА_5 до виходу на пенсію працювала юрисконсультом, тому наслідки правочинів, які вона укладала, нею було усвідомлено абсолютно.

Також відповідач наголошує, що жодні родичі, ані племінник, ані жоден інший, не виявляли жодного інтересу до життя ОСОБА_5 , не надавали їй ніякої допомоги, тому вона була вимушена укласти договори довічного утримання з чужою людиною будучи кинутою напризволяще родичами, які почали виявляти інтерес до неї тільки коли вона померла і вони виявили, що їм нічого не дістанеться у спадщину з нерухомого майна померлої.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2022 суддею у справі визначено Скрипник О.Г.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 09.01.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків терміном десять днів з моменту отримання копії ухвали з урахуванням вимог, викладених у такій ухвалі.

07.02.2023 на виконання вказаної ухвали через систему до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків (з додатками).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 14.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального провадження.

31 травня 2023 року ухвалою суду вирішено витребувати:

- від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Наталії Костянтинівни (03305, м. Київ, Солом`янська площа, 2 , оф. 102) належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ;

- від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малахова Максима Сергійовича (02055, м. Київ, вул. Петра Григоренка, 28) належним чином засвідчені копії: договору довічного утримання від 27.02.2017 року за реєстровим № 104 та договору довічного утримання від 28.07.2017 року № 645;

- від Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, 04080, м. Київ, вул. Кирилівська 103) інформацію стосовно перебування на обліку в клінічній лікарні «Психіатрія» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стану її здоров`я, починаючи з дати постановлення на облік по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 та надати копію медичної документації.

Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду міста Києва № 32 від 15.01.2024 згідно Наказу № 3/02-02 від 11 січня 2024 року «Про відрахування зі штату Подільського районного суду м. Києва судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Скрипник О.Г.», призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

15.01.2024 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Якимець О.І.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 31.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального провадження.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 09.09.2024 вирішено витребувати:

- у Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження - 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 103): оригінали медичної картки ОСОБА_5 , 1939 року народження, проживала за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала під наглядом лікаря-психіатра ПНД №3 (Подільський район міста Києва); усі наявні в архіві КНП «Клінічна лікарня «ПСИХІАТРІЯ» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) медичні карти стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у тому числі за 2004 рік №65, за 2004 рік №572, за 2006 рік № 359, за 2007 рік № 218, за 2007 рік № 32, за 2008 рік № 560, за 2009 рік № 98, за 2010 рік № 57.

- у Комунального некомерційного підприємства «ЦПМСД № 1» Подільського району м. Києва (місцезнаходження - 04070, м. Київ, вул. Волоська, буд. 47): оригінали медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_5 , 1939 року народження, проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

27.09.2024 року на адресу суду від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Подільського району м. Києва надійшла відповідь про те, що заклад надає витяг з Реєстру медичних записів, сформованих на основі електронних медичних записів громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також зазначають про те , що медична карта амбулаторного хворого ( 025/0) на імёя ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в закладі відсутня.

08.10.2024 року на адресу суду від Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» було надіслано оригінал медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була наявна в Правобережній психіатричній амбулаторії №3. Також повідомили, що в закладі відсутні медичні картки стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.10.2024 на адресу суду надійшов лист від Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія», в якому зазначено, що згідно перевірки медичної документації та архівних даних за період з 1996-2022 рр., громадянка ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні в лікарні не значиться.

16.10.2024 ухвалою суду призначено посмертну судово-психіатричну експертизу у справі, зупинено провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України до отримання висновку експертизи.

13.01.2025 до суду надійшов Висновок судово-психіатричного експерта № 1750 від 17.12.2024.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27.02.2025 вирішено поновити провадження у справі, призначено підготовче засідання для розгляду справи.

15 липня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено, вирішено витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малахова Максима Сергійовича (місцезнаходження - м. Київ, вул. Петра Григоренка, буд. 28, прим 407 А) наступні документи:

- належним чином засвідчену копію договору довічного утримання від 27.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 104;

- належним чипом засвідчену копію договору довічного утримання від 28.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 645;

- належним чином засвідчену копію свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації м. Києва 31.03.1998 року, згідно з розпорядженням (наказом) № 950 від 31.03.1998 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 14.04.1998 року в реєстровій книзі за № 7632;

- належним чином засвідчену копію свідоцтва про право на спадщину, виданого Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою (нотаріус Ковалевська Н.В.) від 12.04.2017 року, зареєстровано за № 8404.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 15.07.2025 клопотання представника відповідача про виклик до суду експерта задоволено, вирішено викликати судового експерта Ревенок Олександра Анатолійовича та судового експерта ОСОБА_22 (ДУ "Інститут судової психіатрії МОЗ України" адреса: м. Київ, вул. Кирилівська, 103) для роз`яснення висновку за результатами судової експертизи № 1750 від 17.12.2024 та роз`яснення таких питань в судове засідання.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 15.07.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

У судому засіданні 19.08.2025 сторони підтримали доводи та вимоги, викладені у письмових заявах, поданих до суду.

Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

14.01.2000 ОСОБА_5 , скала заповіт, посвідчений завідуючою Четвертої київської державної нотаріальної контори Бірюк О.А., та зареєстрований за № 1-85 (т. ІІ, а.с. 22), за змістом якого ОСОБА_5 все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_6 , а у разі його смерті до відкриття спадщини або неприйняття ним спадщини заповідає ОСОБА_3 .

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 7 від 08.09.2023 (т. ІІ, а.с. 18-19), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До матеріалів справи долучено заяву ОСОБА_5 від 21.02.2017 адресовану Директору ГО «Єдність поколінь» ОСОБА_8 (т. І, а.с. 186), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_5 просить розглянути питання про можливість укладення з нею договору довічного утримання на умовах матеріального забезпечення у зв`язку з тим, що остання має складне матеріальне становище.

Стороною відповідача долучено копію Консультативного висновку № 64 від 23.02.2017 за підписом лікаря-психіатра Шкабой Р.Д. (т. І, а.с. 187), відповідно до якого у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психічних розладів на момент огляду не виявлено.

В матеріалах справи міститься копія Договору довічного утримання від 27.02.2017, серія та номер 104, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С., укладеного між ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_4 (набувач), відповідно до якого ОСОБА_5 передає у власність, а набувач ОСОБА_4 отримує у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 та взамін чого ОСОБА_4 зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору.

У т. І на а.с. 180-185 наявна копія Договору довічного утримання від 28.07.20217, серія та номер 645, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С., укладеного між ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_10 представник ОСОБА_4 (представник набувача), відповідно до якого ОСОБА_5 передає у власність, а набувач ОСОБА_4 отримує у власність 1/8 частку квартири АДРЕСА_2 та взамін чого ОСОБА_4 зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2022 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла (т. І, а.с. 75).

З матеріалів спадкової справи № 02-14 (т. ІІ, а.с. 4-26) вбачається, що 07.12.2022 позивачем ( ОСОБА_3 ) до приватного нотаріуса КМНО Шершун Н.К. подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (т. ІІ, а.с. 6).

Також в матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_11 до приватного нотаріуса КМНО Шершун Н.К. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (т. ІІ, а.с. 24).

Факт родинних відносин позивача та ОСОБА_5 підтверджується:

- свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14.12.2022 (т. І, а.с. 76) де батьками ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;

- Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 8 від 14.12.2022, з якого вбачається, що матір`ю ОСОБА_13 є ОСОБА_14 (т. І, а.с. 77-78);

- Архівною довідкою від 17.11.2022 № Б-3449/02, де зазначено, що батьками ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (т. І, а.с. 79);

- Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 15.12.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_16 змінила прізвище на ОСОБА_16 у зв`язку з реєстрацією шлюбу (а.с. 80-81).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 317035525 від 07.12.2022 (т. І, а.с. 83-86):

- 1/8 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , на підставі договору довічного утримання, серія та номер 645, виданий 28.07.2017 приватним нотаріусом КМНО Малаховим М.С.;

- 3/16 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 8-405, виданий 12.04.2017 нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В.;

- 3/16 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 8-406, виданий 12.04.2017 нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В.;

- 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , на підставі договору довічного утримання, серія та номер 104, виданий 27.02.2017 приватним нотаріусом КМНО Малаховим М.С.

На виконання ухвали суду від 31.05.2023 від Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради надійшла інформація, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала під наглядом лікаря-психіатра ПНД № 3 з 2002 року, а також надано копію медичної документації (т. ІІ, а.с. 33-68).

В матеріалах справи наявний Висновок судово-психіатричного експерта № 1750 від 17.12.2024 (т. ІІ, а.с. 186-196), в якому, зокрема, вказується наступне:

«1. З 2002 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала під спостереженням лікаря психіатра з діагнозом: «Інволюційна меланхолія», «Дистимія, тривожно-субдепресивний синдром», з 2004 року страждала на «Рекурентний депресивний розлад», з 2010 року по день смерті (09.11.2022р.) на «Органічне ураження головного мозку поєднаного генезу (гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз, цукровий діабет). Рекурентний депресивний розлад».

2. Під час підписання договору довічного утримання 27.02.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за реєстровим № 104 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляла ознаки «Органічного ураження головного мозку поєднаного генезу (гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз, цукровий діабет). Рекурентний депресивний розлад» За своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

3. Під час підписання договору довічного утримання 28.07.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за реєстровим № 645 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляла ознаки «Органічного ураження головного мозку поєднаного генезу (гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз, цукровий діабет). Рекурентний депресивний розлад». За своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.».

Позивачем до матеріалів справи також долучено копії: фіскальних чеків (т. І, а.с. 87-99); витягу з карти виїзду швидкої медичної допомоги КНП «Центр ЕМД та МК» від 09.11.2022, у якому зазначено про біологічну смерть ОСОБА_5 (т. І, а.с. 100); лікарського свідоцтва про смерть № 010-5496 від 10.11.2022, у якому вказано, що причину смерті ОСОБА_5 невідомо, без ознак насильницької смерті (т. І, а.с. 103-105); договору № 38/22 про надання ритуальної послуги з оформлення свідоцтва про смерть, укладеного між ФОП ОСОБА_20 та ОСОБА_3 , предметом якого є надання виконавцем замовнику ритуальні послуги щодо отримання у відділах ДРАЦС Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання та Свідоцтва про смерть померлої ОСОБА_5 (т. І, а.с. 106-107); акту № 38/22 приймання-передачі послуг (т. І, а.с. 108); витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 6 від 12.11.2022 (т. І, а.с. 109).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є керівником соціального фонду «Єдність поколінь». Зазначений фонд мав офіс на Подолі на вул. Введенській та щонеділі організовував зустрічі для своїх учасників, на яких вони мали змогу спілкуватися, виступати, читати вірші. Однією з таких осіб була ОСОБА_5 , яка кілька разів відвідувала такі зустрічі. Підписавши договори довічного утримання, ОСОБА_5 отримала 110 000,00 грн одноразово, а також отримувала щомісячну доплату до своєї пенсії у розмірі 1100,00 грн, за неї оплачувалися комунальні послуги, а також позивач зобов`язувалася здійснити захоронення у випадку її смерті. Також фонд дарував кожному учаснику мобільний телефон та оплачував послуги оператора мобільного зв`язку. Натомість право власності після підписання договорів довічного утримання переходило до набувача, прописувати чи підселяти проживати когось ОСОБА_5 не могла. ОСОБА_21 розповідала, що у неї є племінник, однак вона вмовила інвестора підписати з нею такі договори довічного утримання, хоча ОСОБА_8 пояснював відповідачу, що оскільки є родичі, такі договори краще не укладати. ОСОБА_21 про жодні свої захворювання не розповідала, принесла довідку з диспансеру, що вона у нормальному стані та жодних відхилень немає. Медичні документи організація не перевіряла та не запитувала. Також повідомив, що ОСОБА_5 писала вірші та виступала на недільних зустрічах.

Допитаний у судовому засіданні 29.07.2025 експерт ОСОБА_22. надала роз`яснення складеного висновку та відповіла на запитання сторін, зазначивши, що посмертна судово-психіатрична експертиза дала чітку та однозначну відповідь про абсолютну неспроможність спадкодавця в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним (стаття 745 ЦК України).

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

На обґрунтування правових підстав визнання недійсними договори довічного утримання від 27.02.2017 та від 28.07.2017, позивач посилався на ст. 225 ЦК України, якою передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Встановлення неспроможності особи, яка померла, у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними відбувається, зокрема, з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують заявлені у справі вимоги.

Верховний Суд у постанові від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17 визначив, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі № 761/26815/17 визначив, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 у справі № 496/4851/14-ц зазначено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 у справі № 161/17119/16-ц визначив, що тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 523/14606/13-ц. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду 12.09.2018 у справі № 522/25597/13-ц.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Надаючи оцінку висновку судово-психіатричного експерта ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» № 1750 від 17.12.2024, суд виходить із того, що такий висновок є належним та допустим письмовим доказом психічного стану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підтверджує, що в момент посвідчення оспорюваних договорів довічного утримання від 27.02.2017 та від 28.07.2017 ОСОБА_5 виявляла ознаки «Органічного ураження головного мозку поєднаного генезу (гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз, цукровий діабет). Рекурентний депресивний розлад», у зв`язку з чим вона за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Сторона відповідача не надала будь-яких доказів, які спростовували б зазначений висновок судового експерта від 17 грудня 2024 року № 1750. Матеріали справи також не містять інформації та будь-яких доказів про те, що наведений висновок експерта було визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час оформлення договорів довічного утримання від 27.02.2017 та від 28.07.2017 знаходилась у стані, коли вона абсолютно була позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому її волевиявлення на укладення оспорюваних договорів не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Таким чином, судом доходить висновку про обґрунтованість визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №317035525 від 07.12.2022, на вищевказану квартиру, у зв`язку із укладенням договорів довічного утримання, накладено наступні обтяження: заборона на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 19213242, на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; підстава для державної реєстрації: договір довічного утримання, серія та номер:104, виданий 27.02.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Малаховим М.С., зареєстровану в реєстрі за №34047165; та заборона на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 21622081, на 1/8 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; підстава для державної реєстрації: договір довічного утримання, серія та номер:645, виданий 28.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Малаховим М.С., зареєстровану в реєстрі за №36370782 (т.1, а.с.85-86).

Таким чином, у зв`язку із визнанням недійсними Договору довічного утримання від 27.02.2017, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за №104, та Договору довічного утримання від 28.07.2017 року, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за №645, які стали підставою для внесення вищезазначених записів про обтяження, підлягають скасуванню заборони на відчуження нерухомого майна.

Щодо скасування державної реєстрації права власності на спірні частки квартири за відповідачем ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що за змістом статті 16 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону (абзац перший частина третя статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У пункті 153 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справа № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) викладено правовий висновок про те, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) та у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 923/1137/21.

Таким чином, оскільки позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, пред`явлена до ОСОБА_4 не є ефективним способом захисту права, тому у її задоволенні належить відмовити.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30).

Перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малахов Максим Сергійович про визнання договорів довічного утримання недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів - задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір довічного утримання від 27.02.2017 року, укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (місцезнаходження: невідомо; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ), посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за №104.

Визнати недійсним Договір довічного утримання від 28.07.2017 року, укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (Місцезнаходження: невідомо; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ), посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим М.С. за №645.

Зняти заборону відчуження на нерухоме майно - 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладену 27.02.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Малаховим М.С., зареєстровану в реєстрі за №34047165 (номер запису про обтяження: 19213242).

Зняти заборону відчуження на нерухоме майно - 1/8 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладену 28.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Малаховим М.С., зареєстровану в реєстрі за №36370782 (номер запису про обтяження: 21622081).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1984,80 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

відповідач ОСОБА_4 , місце проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малахов Максим Сергійович, місцезнаходження - місто Київ, просп. Петра Григоренка, будинок 28.

Повний текст судового рішення, з урахуванням періоду перебування судді у відпустці, складений 01.09.2025.

Суддя О. І. Якимець