Справа № 298/1033/25
Номер провадження 2/298/244/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Ротмістренко О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Каналош М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному порядку в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд до ОСОБА_2 з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тією обставиною, що між нею та відповідачем, ОСОБА_2 08.08.1998 укладено шлюб. Під час шлюбу з відповідачем у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Як ідеться у позові, відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не бере. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на нього. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Їх спільне життя, за твердженням позивачки, стало неможливим та нестерпним із-за різних характерів та поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, та, за глибоким переконанням позивачки, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлученні. Також у позові зазначається, що відповідач належним чином не допомагає у вихованні та натуральному забезпеченні дитини, впевненості в постійній грошовій, натуральній допомозі у позивачки немає. Відповідач ухиляється від своїх прямих обов`язків, коштів на утримання дитини не виділяє, не цікавиться фізичним розвитком дитини, навчанням, здоров`ям та не відвідує її. Через те, що батько належним чином не дбає про дитину, ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дочки, та не надає достатніх коштів на її утримання наголошує на необхідності стягувати аліменти у примусовому порядку. На підставі наведеного позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а з огляду на те, що на даний час відповідач офіційно не працює, працює на сезонних роботах і отримує нерегулярний та мінливий дохід, просить визначити аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно на дитину, що буде необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області

від 06 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явилася. 02.09.2025 від представника адвоката Кульчицького Р.Р., до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить прийняти рішення на підготовчому засіданні за наявності законних підстав.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Водночас 28.08.2025 до суду від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У вказаній заяві відповідач вказує також те, що заявлені позивачем позовні вимоги визнає частково. А саме частині розірвання шлюбу визнає повністю, а в частині стягнення аліментів в розмірі 4000 грн. визнає частково та просить суд стягувати з нього аліменти в розмірі 2000 грн. При цьому вказує, що він є безробітнім, хворіє та не буде мати змоги сплачувати аліменти в розмірі 4000 грн. До заяви додав виписку із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 26.09.2024.

В силу положень ст. 223 ЦПК України неявка сторін, які були повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи неявку учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив таке.

Як убачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.07.2025 (повторно) 08 серпня 1998 року між сторонами укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис виконавчим комітетом Верховино-Бистрянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області за № 03.

За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження

серії НОМЕР_2 .

З довідки від 21.07.2025 № 74, виданої виконавчим комітетом Ставненської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_3 яка повністю знаходиться на її утриманні.

Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивачка послалась на ту обставину, що фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися, у зв`язку з чим виникла необхідність такі розірвати. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, у зв`язку з чим вбачає наявність підстав для стягнення в її користь з відповідача аліменти на утримання дочки.

Вирішуючи порушений у позові спір про розірвання шлюбу, суд виходить з такого.

На конституційному рівні встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ч. 1 ст. 51 Конституції України). Відповідні положення містяться в ч. 1 ст. 21 СК України, за змістом яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно ст. 56 СК України дружина та чоловік має право на свободу та особисту недоторканість, зокрема, право припинити шлюбні відносини (частина третя). При цьому примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (частина четверта зазначеної норми).

Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).

В силу положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (частина перша). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України).

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

В ході судового розгляду встановлено, що на день звернення до суду сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, позивачка наполягає на розірванні шлюбу та вказує, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам спільної дитини, примиритись з відповідачем не бажає.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову в частині розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення.

Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, суд приходить до переконання про наявність підстав для його розірвання.

Стосовно заявлених позивачкою позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає таке.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частин другої наведеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дочки.

Вирішуючи питання стосовно розміру заявлених позивачкою аліментів, які слід стягнути з відповідача в її користь суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на 2025 року дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень.

Аналіз положень ст. ст. 182 та 184 СК України дає підстави для висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі не повинен бути меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому в абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує аргументи позивачки, наведені нею у позовній заяві, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, докази, на які вона посилається як на підставу для задоволення позову, ту обставину, що відповідач є працездатним за віком. Водночас суд враховує, що відповідач ніде не працює, а також його стан здоров`я, який підтверджений виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4010-Н, виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 5376 від 26.09.2024, яким підтверджується його незадовільний стан здоров`я. Водночас суд бере до уваги ту обставину, що обов`язок щодо утримання дитини покладений як на батька так і на матір, а також те, що дитині повинен бути забезпечений такий рівень життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, враховує права дитини на достатній життєвий рівень, та вважає за необхідне, з урахуванням викладених у позові обставин, заяві відповідача, а також з урахуванням віку дитини, визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн.

Такий розмір аліментів, на переконання суду, є достатнім необхідним для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої дитини та є реально можливим для сплати відповідачем.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевказаного, позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів підлягає частковому задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

В силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., а також з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263 265, 268, 430 ЦПК України, ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 160, 161, 180 184, 191 СК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано Виконавчим комітетом Верховино-Бистрянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області 08.08.1998 за актовим записом № 3, розірвати .

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 28.07.2025 та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3

Головуюча Ротмістренко О.В.