Справа № 147/521/21
Провадження № 2/147/26/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.

з участю секретаря Чудак Г.І.,

представника позивача адвоката Шаповал О.В.,

представника відповідача-3 - Шимка Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія - ГСЦ МВС) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шаповал О.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , територіального сервісного центру МВС №0542 Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обгрунтування позову покликаються на те, що 20.11.2010 між позивачем та ОСОБА_4 укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів 20 листопада 2010 року зроблено запис за № 672. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20 листопада 2010 року, при реєстрації шлюбу, ОСОБА_4 обрала прізвище - ОСОБА_2 .

15 жовтня 2012 року ОСОБА_5 (мати ОСОБА_1 ) за своїм добровільним бажанням подарувала ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) доларів США на придбання транспортного засобу. Для юридичного закріплення факту дарування грошових коштів, між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування валютних цінностей від 15 жовтня 2012 року. У цей же день ОСОБА_5 передала ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17500 дол. США, про що було складено розписку. Однак, мати обдаровуваного відмовилась від нотаріального посвідчення вказаного договору, посилаючись на те, що між матір`ю та сином не може бути жодних недовірливих відносин. Оскільки договір дарування грошових коштів у такому розмірі підлягає нотаріальному посвідченню, а ОСОБА_5 відмовлялась звертатись до нотаріуса, ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання дійсним договору. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12.10.2017 у справі № 753/12755/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання дійсним договору - задоволено та визнано дійсним договір дарування валютних цінностей на суму 17500 доларів США від 15.10.2012, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснили купівлю автомобіля NISSAN NOTE, кузов № НОМЕР_2 , за грошові кошти, які були подаровані ОСОБА_1 його матір`ю, що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля № НЧ-104 від 22 жовтня 2012 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кар-Центр», в особі директора ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 .

У 2016 році сімейні відносини в подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поступово погіршувались та фактично припинились, у зв`язку з наявністю у ОСОБА_2 сімейних відносин з третьою особою.

Оскільки транспортний засіб NISSAN NOTE було придбано за власні кошти ОСОБА_1 , які йому були подаровані, оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та сам автомобіль перебували у постійному розпорядженні позивача.

Проте, враховуючи той факт, що реєстрацію транспортного засобу було здійснено на дружину позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою 26.01.2018 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля (NISSAN NOTE, кузов № НОМЕР_2 ) особистою приватною власністю. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля особистою приватною власністю направлено для розгляду за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Тростянецького районного суду Вінницької області.

Надалі, розуміючи факт того, що автомобіль NISSAN NOTE (кузов № НОМЕР_2 ) є особистою приватною власністю ОСОБА_1 й останній звернувся з відповідною позовною заявою до суду про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю, ОСОБА_2 написала заяву про нібито вчинене відносно неї кримінальне правопорушення, яке передбачене ст. 356 КК України. Так, на підставі заяви ОСОБА_2 слідчим відділом ВП ГУНП в Київській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001812 від 06.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. У ході проведення досудового розслідування нібито було встановлено, що восени 2017 року, невстановлена особа діючи самовільно всупереч установленому законом порядку, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи ключі, заволоділа автомобілем «Nissan Note» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 (VIN кузова № НОМЕР_2 ) та свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу, які належать ОСОБА_2 , після чого з місця вчинення злочину зникла у невідомому напрямку.

Незаконно заволодівши майном позивача, ОСОБА_2 отримала дублікат свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та здійснила відчуження «Nissan Note» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 на користь своєї доньки ОСОБА_3 на підставі договорукупівлі-продажу укладеного в ТСЦ 0542 № 0542/2020/1894106 від 23.01.2020.

Вищезазначені обставини щодо відчуження та перереєстрації автомобіля стали відомі позивачу в ході розгляду справи№359/762/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля особистою приватною власністю, яке перебуває в провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2020 року задоволено заяву про забезпечення позову у цивільній справі №359/762/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобіля особистою приватною власністю та накладено арешт на автомобіль марки «NISSAN Note», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 . Листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області (ТСЦ № 0541, вул. Ботанічна, 24 м. Вінниця) №31/2/054Г-3900 від 04.12.2020 повідомлено, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру, транспортний засіб NISSAN NOTE, кузов № НОМЕР_2 був перереєстрований 24.01.2020 з ОСОБА_2 на іншу особу, тому накласти арешт немає можливості.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем майна, яке вибуло з володіння позивача проти його волі та зважаючи на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутні будь-які договірні правовідносини єдиним способом захисту порушеного права власності позивача є заявлення віндикаційного позову до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

З метою відновлення порушених недійсним договором купівлі-продажу транспортного засобу прав позивача на автомобіль «Nissan Note» 2012 року випуску, (VIN кузова № НОМЕР_2 ) необхідно скасувати державну реєстрацію транспортного засобу, яка була здійснена на підставі договору купівлі-продажу № 0542/2020/1894106 від 23.01.2020 Територіальним сервісним центром МВС 0542 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області.

Тому позивач просить: 1/ визнати недійсним договір купівлі-продажу №0542/2020/1894106 від 23.01.2020 укладеному в ТСЦ № 0542 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; 2/ скасувати перереєстрацію транспортного засобу «NISSAN Note», сірого кольору, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , здійснену 24 січня 2020 року Територіальним сервісним центром МВС № 0542 Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області за новим власником - ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №0542/2020/1894106 від 23 січня 2020 року; 3/ витребувати у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати ОСОБА_1 транспортний засіб «NISSAN Note», сірого кольору, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 0542/2020/1894106 від 23 січня 2020 року.

Ухвалою судді від 02.06.2021 прийнято позовну заяву та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

01 липня 2021 року представником відповідача-3 територіального сервісного центру МВС №0542 Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що сервісні центри діють в межах закону на підставі наданих їм повноважень. У своїй діяльності керуються реєстраційній діяльності керуються постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, якою затверджено «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» із змінами (далі Порядок). Відповідно до пункту 8 абзацу 1 Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Як вбачається з матеріалів, що стали підставою перереєстрації відповідного транспортного засобу, до ТСЦ № 0542 - 23.01.2020 звернулася ОСОБА_2 з метою перереєстрації транспортного засобу NISSAN NOTE, 2012 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , що належить їй як власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 від 09.01.2020 та співпадає з інформацією, зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів. У результаті чого, вищевказаній особі було надано належну адміністративну послугу та даний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_3 , 2000 року народження, на підставі таких документів: договору купівлі-продажу оформленого в ТСЦ № 0542 РСЦ МВС у Вінницькім області № 0542/2020/1894106 від 23.01.2020, свідоцтва про реєстрацію ТЗ (попереднє) НОМЕР_5 від 09.01.2020.

Вважають, що на момент проведення державної реєстрації також були відсутні підстави для відмови в перереєстрації транспортного засобу за новим власником. Враховуючи наведене, зазначає, що підстави для скасування державної реєстрації транспортного засобу з вини працівників ТСЦ № 0542 відсутні. Тому в задоволенні позовних вимог до ТСЦ № 0542 РСЦ МВС у Вінницькій області потрібно відмовити в повному обсязі.

26 липня 2021 року представником позивача адвокатом Шаповал О.В. подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що у позовній заяві ОСОБА_1 не йдеться мова про порушення працівниками ТСЦ МВС у Вінницькій області процедури державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу. Вимога про визнання договору недійсним обумовлюється тим, що позивачу достеменно відомо про прямі родинні зв`язки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є донькою та матір`ю відповідно.

Даний факт не викликає у позивача сумніву та є об`єктивною істиною, оскільки ОСОБА_3 перебувала на утриманні позивача, у той час, коли позивач та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю та перебували у зареєстрованому шлюбі, що, крім іншого, підтверджується наявністю у позивача копії закордонного паспорта ОСОБА_3 та змістом щорічних декларацій за 2016, 2017, 2018 роки (оскільки ОСОБА_1 є особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), які містяться у загальному доступі на сайті: https://public.nazk.gov.ua/, і в яких позивач при заповненні інформації про членів сім`ї суб`єкта декларування зазначав своєю падчеркою ОСОБА_3 .

Як вбачаться з наявних доказів у матеріалах справи, доданих позивачем разом з позовною заявою договір купівлі-продажу уклали сторони, які є близькими родичами та достеменно знали про походження та фактичну належність цього транспортного засобу безпосередньо ОСОБА_1

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 очевидно не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, а дії останніх були направлені виключно на фіктивний перехід права власності на транспортний засіб до близького родича з метою приховати це майно від виконання (у майбутньому) судового рішення про витребування транспортного засобу з незаконного володіння, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу транспортного засобу, який був вчинений відповідачкою, є фіктивним та беззаперечно повинен бути визнаний судом недійсним.

Зважаючи на вищезазначені обставини та відповідні їм правовідносини, позивач наголошує на тому, що договір відчуження належного йому рухомого майна не відповідає зазначеним нормам права, суперечить порядку укладення договору купівлі-продажу транспортних засобів, підписаний відповідачкою (якій було достеменно відомо про факт того, що автомобіль придбаний за власні кошти ОСОБА_1 та є його особистою приватною власністю), а отже даний договір був спрямований на незаконне заволодіння майном позивача.

У цьому випадку воля позивача на відчуження належного йому майна повноцінно відсутня, що, крім іншого, підтверджується відсутністю жодним зазначенням та наявністю заяв чи розписок ОСОБА_1 про дозвіл на відчуження автомобіля.

Залучення Територіального сервісного центру МВС № 0542 регіонального сервісного МВС у Вінницькій області в якості співвідповідача, обумовлено наявністю вимоги про скасування перереєстрації транспортного засобу «NISSAN Note», сірого кольору, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , яка здійснена 24 січня 2020 року Територіальним сервісним центром МВС № 0542 Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області за новим власником ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 0542/2020/1894106 від 23 січня 2020 року, яка своєю чергою є похідною від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 0542/2020/1894106 від 23.01.2020 укладеного в ТСЦ № 0542 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Що стосується прохальної частини відзиву представника РСЦ МВС у Вінницькій області від 26 червня 2021 року, просить суд не брати до уваги зазначення відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки зміст наведеного відзиву та додані до нього копії документів жодним чином не спростовують і не ставлять під сумнів наведену позицію та обгрунтування позивача, які наведені у позовній заяві до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , територіального сервісного центру МВС №0542 Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року зупинено провадження у справі № 147/521/22 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 147/1063/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Регіональний сервісний центр МВС у Вінницькій області, про визнання особистою приватною власністю.

Ухвалою від 16 жовтня 2024 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , територіального сервісного центру МВС №0542 Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб та витребування майна з чужого незаконного володіння.

05 листопада 2024 року відповідачем - 2 ОСОБА_7 подано до суду додаткові пояснення, зі змісту яких вбачається, що підставами для зупинення та відновлення провадження у цивільній справі №147/521/21 слугувало розгляд цивільної справи № 147/1063/22. Як вбачається із заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, останній, крім всього іншого просить суд витребувати з приватної власності ОСОБА_8 та передати йому у володіння автомобіль «NISSAN Note», сірого кольору, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . Таким чином позивач заявляє позовну вимогу віндикаційного характеру.

Скасовуючи рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2023 року у справі № 147/1063/22 та відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Регіональний сервісний центр МВС у Вінницькій області, в постанові від 14 березня 2024 року Вінницький апеляційний суд виходив з того, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання цього права на спірне майно (пункт 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі 910/1016/17, пункт 12 постанови від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17).

ОСОБА_1 ніколи не був зареєстрованим титульним власником спірного автомобіля, а відтак, не може бути визнаний власником транспортного засобу на підставі cт. 392 ЦК України.

Так як апеляційним судом при розгляді цивільної справи № 147/1063/22 встановлено, що позивач ніколи не був зареєстрованим титульним власником спірного автомобіля, то позовні вимоги про витребування в його приватну власність транспортного засобу «NISSAN Note», не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу № 0542/2020/18941 недійсним та скасування реєстрації спірного автомобіля за ОСОБА_3 , сторона відповідача 2 повідомляє наступне. Позивач має так сформувати зміст своїх позовних вимог, щоб за результатами розгляду справи при прийнятті судового рішення порушене право позивача буде відновлене. Так, в разі задоволення позовних вимог, шляхом визнання договору купівлі-продажу, укладеного 23.01.2020 в ТСЦ 0542 за № 0542/2020/1894106, недійсним та скасуванням реєстрації спірного автомобіля за відповідачем 2 відбудеться відновлення становища власності спірного транспортного засобу, яке будо до укладення спірного договору. Тобто, в разі задоволення судом позовних вимог, власником автомобіля «Nissan Note» стане ОСОБА_2 . Таким чином, задоволення позову не захистить порушеного права позивача, відтак обраний ним спосіб захисту є неефективним, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Тому просить відмовити у позові в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року замінено первісного відповідача-3 територіальний сервісний центр МВС № 0542 регіонального сервісного МВС у Вінницькій області на належного відповідача Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Шаповал О.В. підтримала заявлений позов за обставин, викладених у ньому. Додатково зазначила, що позивач є власником транспортного засобу, оскільки його мати подарувала йому кошти в сумі 17500 доларів США, за які було придбано вищевказаний автомобіль. Рішенням апеляційного суду відмовлено у визнанні ОСОБА_1 власником автомобіля. В подальшому даний автомобіль відповідачем ОСОБА_2 було перепродано ОСОБА_9 , оскільки остання знала про існування справи про визнання автомобіля особистою приватною власністю. Тому вважає даний правочин недійсним. Автомобіль придбаний в період шлюбу з відповідачем, однак являється особистою власністю позивача. Згоди на продаж автомобіля ОСОБА_1 не надавав. Тому просить задовільнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача 3 - Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) Шимко Б.В. в судовому засіданні заперечив щодо поданого позову. Підтримав поданий раніше відзив на позов. Зазначив, що вимога про скасування державної реєстрації є похідною вимогою. У разі задоволення позову про визнання договору недійсним сервісний центр на підставі рішення суду скасовує державну реєстрацію транспортного засобу. Також зазначив, що вони є філією тому не є належними відповідачами у справі. Просить відмовити у позові відносно вимог, які стосуються безпосередньо сервісного центру.

Відповідач 1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, 17.02.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просить відмовити у позові в повному обсязі. Також зазначила, що погоджується з аргументами відповідача 2 - Рибак А. викладеними нею в додаткових поясненнях від 04.11.2025.

Відповідач 2 - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, 17.02.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить відмовити у позові в повному обсязі. Вказує на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, за результатами якого не буде захищено його порушене право, адже він ніколи не був власником майна.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлено, що 20 листопада 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 одружились, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.11.2010 (а.с.26 том 1).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року у справі №753/12755/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено та визнано дійсним договір дарування валютних цінностей на суму 17500 доларів США від 15.10.2012, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Рішення суду набрало законної сили 23.10.2017 (а.с.27-28 том 1).

21 жовтня 2012 року між ТОВ «Кар-Центр» та ОСОБА_2 укладено договір №НЧ-104 купівлі-продажу автомобіля (а.с.29-33 том 1).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає транспортний засіб автомобіль NISSAN Note E11E, 2012 року випуску.

Згідно з п.3.1 договору купівлі-продажу автомобіля, ціна автомобіля на дату укладення даного договору становить 139118,00 грн з урахуванням ПДВ. В пункт 3.1.1 договору зазначено, що ціна автомобіля на дату укладення договору в еквіваленті становить 17405,00 доларів США з урахуванням ПДВ.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки NISSAN Note реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, власником є ОСОБА_2 . (а.с.34, 35 том 1).

Позивачем в якості доказів належності транспортного засобу автомобіля марки NISSAN Note, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, саме позивачу надано суду копію позовної заяви про визнання автомобіля особистою приватною власністю, поданою до Бориспільського міськрайонного суду Київської області справа №359/762/18 (а.с.36-40 том 1). В подальшому справу передано за підсудністю до Тростянецького районного суду Вінницької області. Ухвалою суду від 26.02.2019 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. (а.с.41,42 том 1). В подальшому позов залишено без розгляду за заявою позивача.

Зі слів позивача встановлено та підтверджено поданим доказами те, що відповідачка ОСОБА_2 зверталась до працівників поліції з заявою про викрадення автомобіля марки NISSAN Note реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, який належить їй на праві власності. Даний факт підтверджено копією ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.11.2019 (а.с.43, 44 том 1). Також представником позивача направлялись листи до Бориспільського ВП ГУНП в Київській області з метою з`ясування руху кримінального провадження №0001812 за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України (а.с.45-54 том 1).

На підтвердження фіктивності договору-купівлі продажу автомобіля марки NISSAN Note реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем надано суду декларації ОСОБА_1 за 2017, 2018, 2019 роки, в яких у розділі 2.2. Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування значиться падчерка ОСОБА_3 (а.с.75-92 том 1). Крім того, в поданих деклараціях наявна інформація про цінне рухоме майно транспортні засоби: автомобіль марки NISSAN Note реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, власником записана дружина ОСОБА_2 .

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ч.3, ч.4 ст. 368 ЦК України.

Статті 69, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного cумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Позивачем у позові ставиться вимога про визнання договору купівлі - продажу недійсним та повернення йому, як власнику, автомобіля марки «NISSAN Note» реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску.

В обгрунтування позовних вимог позивач стверджує про те, що даний автомобіль належить йому на праві приватної власності, не посилаючись на те, що воно є спільним майном подружжя.

Підставами набуття права власності на автомобіль марки «NISSAN Note» реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, на думку позивача, є подаровані ОСОБА_10 грошові кошти.

Паралельно з поданням даного позову ОСОБА_1 було подано позов про визнання автомобіля особистою власністю. За результатами розгляду цього позову у справі №147/1063/22 постановою Вінницького апеляційного суду від 14.03.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2023 року скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи без самостійних вимог Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області, про визнання особистою приватною власністю відмовлено. Постанова набрала законної сили 14.03.2024.

У справі № №147/1063/22 Вінницький апеляційний суд вказав, що з матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль було відчужено під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 доньці ОСОБА_11 . Доказів того, що спірний правочин вчинено не в інтересах сім`ї та без згоди позивача, він не надав, оскільки всі його активні дії по поверненню транспортного засобу вчинялись уже після розірвання шлюбу 28.09.2021. За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на спірний автомобіль є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.4, ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 19 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 3 частини 1 статі 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Згідно з ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник вправі витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц прописано, що власник з дотриманням вимог статтей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника ( п.147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зазначено, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодного доказу щодо належності йому на праві власності автомобіля «NISSAN Note», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , як зазначено ним у позові. Крім того, постановою Вінницького апеляційного суду відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання автомобіля «NISSAN Note», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, особистою приватною власністю.

Ухвалюючи рішення суд в першу чергу має встановити чи захистить порушене право позивача задоволення його позовних вимог.

Так, наслідком задоволення позову в частині визнання договору купівлі-продажу, укладеного 23.01.2020 в ТСЦ 0542 за № 0542/2020/1894106, недійсним та скасуванням реєстрації спірного автомобіля за відповідачем ОСОБА_7 відбудеться відновлення становища власності спірного транспортного засобу, яке будо до укладення спірного договору, тобто власником автомобіля «Nissan Note» 2012 року випуску, стане ОСОБА_2 .

Таким чином, задоволення позову не захистить порушеного права позивача ОСОБА_1 , відтак обраний ним спосіб захисту є неефективним.

Згідно з ч.5 ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Отже, конструкцією цієї конституційної норми передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.

Такий підхід відповідає проявам верховенства права, що не обмежується лише законодавством, а містить і інші соціальні регулятори, норми моралі, традиції, звичаї тощо. Всі ці елементи права відповідають ідеології справедливості, що значною мірою відображені у ст. 3, 6, 8, 55 Конституції України.

Гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України.

Аналогічне закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції право на ефективний засіб юридичного захисту передбачає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Визначаються способи захисту права, як передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд, отримавши позовну заяву, повинен встановити наявність факту порушення права та застосувати конкретний спосіб захисту порушеного права, що залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд наголошує на тому, що позивачем ОСОБА_1 в позовних вимогах ставиться вимога про: визнання недійсним договору купівлі-продажу №0542/2020/1894106 від 23.01.2020 року; скасування перереєстрацію транспортного засобу «NISSAN Note», сірого кольору, 2012 року випуску; витребування у ОСОБА_3 , та передати ОСОБА_1 транспортний засіб «NISSAN Note», сірого кольору, 2012 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі- продажу № 0542/2020/1894106 від 23.01.2020, тобто витребування майна з чужого незаконного володіння.

Дана вимога є віндикаційного характеру.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відтак, подання такого позову може здійснюватися виключно власником майна, з володіння якого таке майно вибуло.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений (пункт 114 постанови ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

Скасовуючи рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.12.2023 у справі № 147/1063/22 та відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - Регіональний сервісний центр МВС у Вінницькій області, Вінницький апеляційний суд в постанові від 14 березня 2024 року виходив з того, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності в судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення, невизнання або оспорювання цього права на спірне майно (п.13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі 910/1016/17, п.12 постанови від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17).

Позивач ОСОБА_1 не був зареєстрованим титульним власником спірного автомобіля, не набув на підставі рішення суду у справі №147/1063/22 права власності на вказаний автомобіль, тому позовні вимоги про повернення в його приватну власність транспортного засобу «NISSAN Note», не підлягає задоволенню.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушених прав, тому слід відмовити у позові в повному обсязі.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати понесені позивачем відповідно до ст. 141 ЦПК України залишаються за позивачем.

Відповідно до ч.1. ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з ч.8 ст. 264 ЦПК України суд при ухваленні рішення з`ясовує питання про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову.

За приписами п.9 та п.10 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову і у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Оскільки суд відмовляє позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, то заходи забезпечення позову у вигляді арешту, які були застосовані ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія - ГСЦ МВС) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Заходи забезпечення позову, які були застосовані ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2021 року у виді накладення арешту на автомобіль марки NISSAN Note, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

Відповідач 1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

Відповідач 2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

Відповідач 3 - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія - ГСЦ МВС), адреса: вул. Ботанічна, 24, м. Вінниця, .

Повний текст рішення складено 05 вересня 2025 року.

Суддя А.М. Мудрак