У Х В А Л А

Іменем України

10 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Кияшко К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - Громадської організації «Громадянський рух «Всі разом!» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Бабко В.В. в м. Києві, повний текст судового рішення складено 10 червня 2025 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство закордонних справ України, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою та просив суд:

встановити факт спільного проживання однією сім`єю (фактичних шлюбних відносин) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2013 року, за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що з 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати разом однією сім`єю. Після чотирьох років спільного життя провели цивільну церемонію одруження. У подальшому 14 травня 2021 року уклали шлюб (онлайн) в м. Прово, округ Юта, штат Юта, Сполучені Штати Америки. 10 червня 2024 року ОСОБА_2 було призначено на посаду першого секретаря Посольства України в державі Ізраїль та він був відряджений до Посольства України в державі Ізраїль. Розуміючи, що таке направлення в довгострокове відрядження ОСОБА_2 передбачає тривале розлучення, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли рішення клопотати про направлення останнього в довготривале відрядження разом з ОСОБА_1 . Однак 29 травня 2024 року від МЗС України була отримана відповідь, якою було повідомлено про те, що направлення ОСОБА_1 в довготермінове відрядження, як члена сім`ї ОСОБА_2 (іншого з подружжя) не можливо у зв`язку з тим, що за законодавством України визначено поняття шлюбу як сімейного союзу жінки та чоловіка. Тому просять встановити факт спільного проживання однією сім`ю ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю (фактичних шлюбних відносин) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2013 року, за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням, особа, яка не брала участі у справі - Громадська організація «Громадянський рух «Всі разом!» звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції черезнеповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, не правильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги особа, яка не брала участі у справі - Громадська організація «Громадянський рух «Всі разом!» зазначає, що Рух «Всі разом!»є профільною і провідною громадською організацією в Україні, яка з 2013 року здійснює роботу на захист інституції сім`ї і протидії легалізації одностатевих партнерств, а до заходів, які організовувались Рухом «Всі разом!», долучались сотні тисяч громадян України по всій території України. Також, Рух «Всі разом!» надавав свої зауваження до Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) по справі Маймулахін і Марків проти України (CASE OF MAYMULAKHIN AND MARKIV v. UKRAINE) (Заява № 75135/14), які були прийняті ЄСПЛ, про що зазначено в самому рішення ЄСПЛ (див. пункти 56- 59 рішення ЄСПЛ - https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22itemid%22:[/%22001- 230201%22]), що свідчить про визнання Руху «Всі разом!»на міжнародній арені як правозахисної організації, яка відстоює в Україні традиційні сімейні цінності, а тому може та повинна в подібних справах виступати в якості заінтересованої особи. Водночас, в цій справі суд своїм рішенням просто знехтував прямими нормами Конституції України та Сімейного кодексу України, і всупереч принципу верховенства права ухвалив рішення, яке не відповідає ані Конституції України, ані чинному в Україні законодавству. Таким чином, оскаржуваним судовим рішенням суд безперечно вирішив питання про права, свободи, інтереси та обов`язки Руху «Всі разом!»та осіб, які звернулись до Руху «Всі разом!» із проханням оскаржити в апеляційному порядку рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року у справі № 754/12856/24 як таке, що не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтею 263 ЦПК України. В оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції послався на низку рішень ЕСПЛ, зокрема, рішень у справах «Шальк і Копф проти Австрії» (Schalk and Kopf v. Austria) (2010), M.A. v. Italy (2023), Маймулахін і Марків проти України (CASE OF MAYMULAKHIN AND MARKIV v. UKRAINE) (Заява № 75135/14), «Валліанатос та інші проти Греції» (Vallianatos and Others v. Greece), «Федотова та інші проти Росії» (Fedotova and Others v. Russia), які застосував при розгляді вказаної справи на підставі ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Але, відповідно до ч. 6 ст. 10 ЦПК України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України, як норми прямої дії. Крім того, у пунктах 72 та 75 рішення ЄСПЛ по справі Маймулахін і Марків проти України зазначено, що: «72. З огляду на принципи своєї поточної практики (див., зокрема, пункт 65) Суд погоджується, що Україна має право надавати доступ до шлюбу лише різностатевим парам. 75. Суд погоджується, що захист сім`ї в традиційному розумінні є, у принципі, вагомою та законною підставою, яка може виправдати різне ставлення за ознакою сексуальної орієнтації…». Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до абз. 2 ст. 9 Конституції України укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (примітка: навіть міжнародні договори, які суперечать Конституції України, можливо укладати після внесення відповідних змін до Конституції України, тим більше рішення ЄСПЛ не можна застосовувати у випадку їх невідповідності Конституції України). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України (примітка: слід акцентувати увагу на тому, шо держава сприяє розвиткові, а не руйнуванню чи знищенню). Згідно ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, яка повністю відповідає ст. 51 Конституції України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Втім, з оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд встановив факт спільного проживання однією сім`єю (фактичних шлюбних відносин) між двома чоловіками (примітка: шлюб між якими було зареєстровано 14.05.2021 (онлайн) в м. Прово, округ Юта, штат Юта, Сполучені Штати Америки), всупереч статтям 8 та 51 Конституції України та незважаючи на те, що 29 травня 2024 року Міністерство закордонних справ України повідомило про те, що не може визнати та реалізувати в сфері публічно-правових відносин одностатевий шлюб, як такий, що суперечить закріпленому на сьогодні у вітчизняному законодавстві поняття шлюбу. Отже, незважаючи на те, що як вбачається зі ст. 51 Конституції України, шлюб - це союз жінки та чоловіка, Деснянський районний суд м. Києва самостійно вирішив запровадити власне тлумачення цього поняття «шлюб», поширюючи його дію на двох чоловіків.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , адвокат Гудзь О.О., вказує, що Громадська організація «Громадянський рух «Всі разом!», подаючи апеляційну скаргу, як особа, яка не брала участь у справі, посилається на обставини, які жодним чином не підтверджують порушення рішенням суду від 10 червня 2025 року її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків, а наведені «аргументи» є нічим іншим, як суб`єктивною думкою. ГО «Громадянський рух «Всі разом!» зазначає, що до нього звернулася «учасниця установчих зборів» і кілька організацій, які «висловили своє занепокоєння» та просили ГО «Громадянський рух «Всі разом!» оскаржити рішення суду від 10 червня 2025 року. На підтвердження даних обставин, ГО «Громадянський рух «Всі разом!» до апеляційної скарги були додані копії таких звернень. При цьому, вказані звернення не містять жодних обставин, які б могли підтвердити, які саме їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки порушено рішенням суду від 10 червня 2025 року, а також незрозуміло, чому, якщо вони вважають, що рішення суду від 10 червня 2025 року порушило їх права або права їх членів, вони не скористалися правом самостійного звернення до апеляційного суду. В апеляційній скарзі зазначено «…оскаржуваним судовим рішенням суд безперечно вирішив питання про права, свободи, інтереси та обов`язки Руху «Всі Разом!» та осіб, які звернулись до Руху «Всі Рразом!» із проханням оскаржити в апеляційному порядку рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року у справі № 754/12856/24 як таке, що не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтею 263 ЦПК України». Проте, ГО «Громадянський рух «Всі разом!» не тільки не навів жодного аргументу на підтвердження того, що рішення суду безпосередньо стосується прав, інтересів та обов`язків ГО «Громадянський рух «Всі разом!» або в рішенні міститься судження про права та обов`язки ГО «Громадянський рух «Всі разом!» у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на їх права та обов`язки, а й не зміг конкретизувати, яке саме порушене право він вбачає. З аргументації ГО «Громадянський рух «Всі разом!» випливає, що рішення суду суперечить його особистим (релігійним) переконанням та уявленням про сім`ю, а також не відповідає статутним цілям Руху «Всі Разом!». Однак, у зазначеному рішенні, суд жодним чином не обмежує прав і свобод, не створює обов`язків і не зачіпає інтереси ні ГО «Громадянський рух «Всі разом!», ні його представника, ні інших організацій, які звернулись до нього з пропозицією оскаржити рішення суд.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши судове рішення на предмет вирішення питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав до закриття апеляційного провадження, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 травня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб в м. Прово, округ Юта, штат Юта, Сполучені Штати Америки, що підтверджується Дозволом на одруження № НОМЕР_1 та Свідоцтвом про шлюб, що видано Окружним секретарем Штату Юта.

05 вересня 2022 року ОСОБА_2 , наказом Міністерства закордонних справи України № 1595/ос, було призначено на посаду другого секретаря відділу Ради Європи, прав людини та координації гендерних питань Департаменту міжнародних організацій строково, до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу 12 місяців з дня призначення чи скасування воєнного стану.

01 січня 2023 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (орендарі) та ОСОБА_3 (орендодавцем) було укладено Договір оренди житлового приміщення, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

10 січня 2024 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та власником приміщення ОСОБА_4 було укладено Договір безоплатного користування приміщення, відповідно до якого власник передає, а користувачі приймають у безоплатне користування житлове приміщення (квартиру), яка належить власнику приміщення на праві власності та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

23 травня 2024 року ОСОБА_2 звертався із заявою до Державного секретаря МЗС України, в якому просив направити його у довготермінове відрядження на посаду Першого секретаря Посольства України в Державі Ізраїль разом із членом його сім`ї (іншим з подружжя) громадянином України ОСОБА_1 .

29 травня 2024 року ОСОБА_2 від Міністерства закордонних справ України, на свій запит від 23 травня 2024 року отримав відповідь, що МЗС не може визнати та реалізувати в сфері публічно-правових відносин одностатевий шлюб, як такий, що суперечить закріпленому на сьогодні у вітчизняному законодавстві поняття шлюбу.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що сім`я та сімейні відносини належать до найважливіших сфер правового регулювання. Вирішення питання про належність чи неналежність особи до сім`ї, встановлення факту існування сім`ї здатні істотним чином вплинути на обсяг прав на обов`язків суб`єктів правовідносин. І саме тому суд дійшов висновку, що вимоги заявника обґрунтовані, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Для того, щоб доступ до суду був ефективним особа повинна мати чітку практичну можливість подання скарги, а тлумачення законодавства не повинно бути надто суворим, не порушувати саму сутність права.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Правилами статті 18 ЦПК України передбачено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно положень частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений компетенцією зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі.

Аналіз змісту статей 352, 362 ЦПК України свідчить, що особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов`язки цих осіб, а для перегляду справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою такої особи підлягає встановленню чи порушені оскарженим судовим рішенням права чи інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу (правова позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 604/835/15-ц та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 412/1277/2012).

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, слід урахувати, що під судовим рішенням, яке безпосередньо встановлює, змінює або припиняє права або обов`язки особи слід розуміти рішення, яким на цю особу покладається певний обов`язок (наприклад сплатити кошти, передати майно, виконати певні дії, утриматися від вчинення дій тощо), або внаслідок ухвалення якого припиняються майнові чи немайнові права особи, або змінюється їх обсяг.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 200/6831/18, від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц та від 12 січня 2022 року у справі № 761/41876/18.

Предметом спору у цій справі є встановлення факту спільного проживання однією сім`єю (фактичних шлюбних відносин) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2013 року, за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції, ГО «Громадянський рух «Всі разом!», зазначає про власну «юридичну заінтересованість у вирішенні цієї справи», з огляду на те, що ГО «Громадянський рух «Всі разом!» є профільною і провідною громадською організацією в Україні, яка з 2013 року здійснює роботу на захист інституції сім`ї і протидії легалізації одностатевих партнерств.

Разом з тимобґрунтування апеляційної скарги не містить доводів з посиланням на конкретні обставини, які б свідчили, що оскаржуване судове рішення впливає на права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Громадської організації «Громадянський рух «Всі разом!»

Доводи апеляційної скарги в частині, що Громадська організація «Громадянський рух «Всі разом!» є профільною і провідною громадською організацією, яка здійснює роботу на захист інституції сім`ї і протидії легалізації одностатевих партнерств, відстоює в Україні традиційні сімейні цінності апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи та додані до апеляційної скарги докази ніяким чином не свідчать, що з ухваленням судом першої інстанції оскаржуваного рішення, будь-яким чином змінився обсяг прав, свобод, інтересів чи обов`язків Громадської організації «Громадянський рух «Всі разом!»

Оскаржуване рішення ніяким чином не перешкоджає Громадській організації «Громадянський рух «Всі разом!» здійснювати статутну діяльність, сповідувати свої релігійні переконанням та традиційні уявлення про сім`ю.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року в справі N 504/2457/15-ц (провадження N 14-726цс19) судове рішення, оскаржене не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

В даному випадку незгода апелянта з висновками суду та оцінкою суду певних обставин справи ніяким чином не свідчить про порушення його прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ГО «Громадянський рух «Всі разом!».

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16-ц (провадження № 61-47768св18) вказано, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Відсутність встановленого факту порушення прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків апелянта унеможливлює надання судом апеляційної інстанції оцінки законності судового рішення по суті заяви та має наслідком закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГО «Громадянський рух «Всі разом!» на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Гузь О.О. про постановлення ухвали про стягнення штрафу через зловживання Громадською організацією «Громадянський рух «Всі разом!» процесуальними правами, задоволенню не підлягає, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено факту зловживання процесуальними правами особою, яка звернулась до суду з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 352, 362, 372, 367, 381 - 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - Громадської організації «Громадянський рух «Всі разом!» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.