РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретар судового засідання Баланович М.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Клімович Я.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Депратаменту патрульної поліції, про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державної казначейської служби України 12533 грн моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, 25000 грн суми сплаченої у зв`язку із наданням юридичної допомоги в адміністративній справі №569/6083/22 та витрат пов`язаних із розглядом справи в розмірі 33000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11 травня 2022 року щодо ОСОБА_1 поліцейським взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП сержантом поліції Макарчук Ольгою Вікторівною винесено постанову ДПО18 № 710690 про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП, у вигляді накладення штрафу в розмірі 225 грн. 27.06.2022 Рівненським міським судом Рівненської області адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18№17090 від 11.05.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності , передбаченої ч.1 ст.127 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 255 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

У зв`язку із незаконністю штрафу, позивачу завдано моральної та матеріальної шкоди. Безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності вкрай обурило позивача та змусило звернутися до суду за захистом порушеного права. Змінився його звичайний спосіб життя, довелося вживати додаткових заходів для відновлення порушеного права та його репутації як законослухняного громадянина, який жодного разу не притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Зазначає, що позивач перебував під адміністративним переслідуванням з 11.05.2022 до 27.06.2025, що в сукупності становить 1 місяць 17 днів переслідування. Переслідування кинуло тінь на порядність та добре ім`я позивача, що вимагало значних зусиль для відновлення репутації та чесного ім`я. Як на підставу відшкодування збитків позивач зазначає, що в ході розгляду справи про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення опатив адвокату Гвяздовському А.Є. гонорар в сумі 25000 грн.

Від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що не доведено факту завдання моральної шкоди, спростовує такі доводи позивача, оскільки позивач є діючим на даний час адвокатом, тобто звернення до суду та відвідування судових засідань є повсякденною справою для позивача, оскільки він постійно дотичний до комунікації із судовими установами, органами внутрішніх справ, прокуратури. Відповідно до інформації з веб-ресурсу Судова влада України позивач ОСОБА_1 був захисником, представником позивачів, предстаником потерпілих осіб у різних категоріях справ: у кримінальних, у цивільних та адміністративних.

Зазначає, що позивач відвідував судові засідання двічі, а після ухвалення рішення 20.06.2022 року, тільки 07.05.2025 року надіслав заяву про отримання копії рішення у справі № 569/6083/22. Дані обставини можуть свідчити про не зацікавленість позивача результатом справи та відсутність прагнення реалізувати право на відшкодування нібито завданої моральної шкоди. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума шкоди не відповідає дійсності, пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 12533 грн необґрунтовані, незрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі.

Також зазначає, що враховуючи предмет позову та незначну складність справи, час, витрачений адвокатом для надання послуг та обсяг таких, вважаю, що сума 33 000 грн. не є співмірною, а також те, що докази про оплату наданої адвокатом правової допомоги не були надані.

Від представника Головного управління Державної казначейської служби України надійшов відзив, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що стягнення шкоди « з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку…» є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Позивачем не зазначено яких саме моральних страждань чи фізичних втрат останній зазнав, не надано докази, у розумінні ст.3 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які б були необхідні та достатні. Сам факт перерахування норм Закону не дає підстави для відшкодування за рахунок держави моральної шкоди. Позивачем по факту винесення постанови про накладення штрафу не підтверджено факт заподіяння моральної шкоди, а саме: приниженні честі, гідності, моральних страждань та душевних переживань, порушення нормального способу життя, а тому підстави для відшкодування шкоди у розмірі 12533,00 грн відсутні.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Державної Казначейської Служби України в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.

Представник Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 11 травня 2022 року поліцейським взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП сержантом поліції Макарчук Ольгою Вікторівною винесено постанову ДПО18 № 710690 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 127 КУпАП, у вигляді накладення штрафу в розмірі 225 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27.06.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18№17090 від 11.05.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності , передбаченої ч.1 ст.127 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 255 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зіст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Статтею 55 Конституції Українипередбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

За змістом ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173,1174 цього Кодексу).

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 1174 ЦК України.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели допорушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 ЗаконуУкраїни «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Суд зазначає, що позивачем доведено факт неправомірності прийняття поліцеським постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №710690, винесеної 11.05.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Як зазначив позивач у позовній заяві, йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 12533 гривень, полягає порушення звичного способу життя, відновленні репутації та порушених прав, розрахунок здійснено відповідно до терміну адміністративного переслідування та розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та їїрезультатом - моральною шкодою.

Абзац 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Компенсація моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

Як свідчить тлумачення ст. ст. 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 12533 грн. Разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем є завищеним.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Суд також наголошує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

На підставі наведеного вище, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 500 гривень є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду, саме такий розмір моральної шкоди є виправданим у цій ситуації.

Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде адекватним і співмірним із спричиненою позивачеві моральною шкодою, відповідає глибині та тривалості його моральних страждань та відповідатиме принципам розумності і справедливості.

Щодо вимог про стягнення з Держаного бюджету України на користь позивача витрат за надання правової допомоги в розмірі 25000 грн. суд зазначає наступне.

На підтвердження витрат за надання правової допомоги в справі про адміністративне правопорушення №569/6083/22, в розмірі 25000 грн. позивач надав договір про надання правової (правничої) допомоги від 17.05.2022 року, та додаток №1 до договору від 17.05.2022 та квитанцією до прибуткового касового ордера від 17.05.2025 на суму 25000 грн.

Однак, питання про розподіл судових витрат в справі про адміністративне правопорушення вирішувалося судом під час розгляду справи №569/6083/22. А тому, в частині позовних вимог про стягнення з Держаного бюджету України на користь позивача витрат за надання правової допомоги в розмірі 25000 грн. слід відмовити.

Також позивач просив суд стягнути з Державного бюджету на його користь 33000 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд даної справи. Позивачем надано договір про надання правничої допомоги №02/06-25 від 02.06.2025, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги із визначеним розміром гонорару, у розмірі 33000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера від 02.06.2025 на суму 33000 грн.

Частиною 1статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин 1-6статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвокат та визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послугі виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справина репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8ст. 141 ЦПК України).

Аналізуючи вказані нормиЦПК Українипро відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18 та від 16.06.2021 у справі №640/4126/19 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково у розмірі 500 грн., що становить 1,33 % від загальної суми позовних вимог (37533 грн), тому на користь позивача підлягає стягненню 438 грн. 90 коп. витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з цим висновком законодавство не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови).

Вказане узгоджується з постановою ВП ВС у справі № 910/5880/21.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції, про відшкодування шкоди задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) гривень 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) грн. 90 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судовий збір залишити за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

відповідач Департамент патрульної поліції 03048, м.Київ вул.Ф.Ернста 3, .

відповідач Державна Казначейська Служби України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіона, б.6

Повний текст рішення виготовлено 15.09.2025 року.

Суддя І.О.Гордійчук