Справа № 212/7017/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Колочко О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Криворізької міської ради, третя особа Первинна профспілкова організація Комунального некомерційного підприємства «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Криворізької міської ради, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача КНП «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» КМР, у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 82к від 26.05.2025 року «Про звільнення з роботи»; поновити ОСОБА_1 на посаді тесляра господарсько-обслуговуючого персоналу підприємства; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що з 20.06.2023 він працював на посаді тесляра господарсько-обслуговуючого персоналу на підприємстві відповідача. З 01.02.2025 йому встановлений неповний робочий день: з понеділка по п`ятницю з 08.00 години до 11.30 годину, субота з 08.00 години до 10.30 години з оплатою за фактично відпрацьований час. 26.05.2025 його було звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, підставою наказу слугували службова записка юрисконсульта, доповідні записки за період з 12.03.2025 по 21.05.2025, акти про відсутність на робочому місці, листи ІНФОРМАЦІЯ_1 , акт про відмову у наданні пояснень. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений 27.05.2025. Вказаний наказ вважає неправомірним, оскільки, по-перше, будучи військовозобов`язаним, позивач отримав повістку про обов`язкову явку до РТЦК на 12.03.2025 на 09.00 год для уточнення персональних даних. В цей день він пре бува у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08.00 год по 18.00 год і цього ж дня отримав направлення на ВЛК для визначення ступеню придатності для несення військової служби, зокрема направлення № 380 в КФ КП «ДОКОЛ». З 13.03.2025 по 15.03.2025 позивач перебував на робочому місці. З 17.03.2025 по 31.03.2025 отримав повістку про проходження ВЛК та повістку про явку до РТЦК на 31.03.2025 на 09.00 год для проходження медогляду. З 18.03.2025 по 26.03.2025 позивач хворів, 18.03.2025 сімейний лікар відкрив лікарняний, проте 19.03.2025 скасував лікарняний у зв`язку із проходженням ВЛК. З 27.03.2025 по 29.03.2025 перебував на робочому місці. 31.03.2025 проходив обстеження в КФ КП «ДОКОЛ». У період з 31.03.2025 по 19.05.2025 продовжував проходити ВЛК. З 21.05.2025 по 26.05.2025 перебував на робочому місці. Процес проходження ВЛК з 17.03.2025 по 31.03.2025 підтверджується медичними документами та повістками, які надавалися керівнику позивача завідувачу господарства підприємства, а отже про поважність причини його відсутності на робочому місці відповідач був повідомлений. По-друге, у наказі про звільнення від роботи не вказано день (дні) в які відповідач вважає прогулом, а також відсутні посилання на документи, які стали підставою для звільнення. По-третє, звільнення позивача, який є членом профспілки, не було погоджено останньою. На цих підставах позивач вважає, що наказ про його звільнення має бути скасованим. Крім того, просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яка заподіяна неправомірними діями відповідача, що виразилися у незаконному звільненні, втрати основного виду доходу та завдали позивачу моральних страждань, які полягають у постійному хвилюванні за себе. Моральну шкоду оцінює у 15 000 грн.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 після задоволення заяви про самовідвід головуючого судді Власенко М.Д. позовну заяву передано до провадження судді Колочко О.В.

Ухвалою судді Колочко О.В. від 23 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, яким роз`яснено їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

26 червня 2025 року від представника третьої особи Первинної профспілкової організації КНП «Перинатальний центр зі стаціонаром» КМР надійшли пояснення, у яких третя особа зазначає, що відповідно до п. 2 ст. 5 ЗУ № 2136-ІХ від 15.03.2022 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» дія частини третьої ст. 43 КЗпП України, яка передбачає обов`язкове погодження з профспілкою звільнення працівників, призупиняється на період воєнного стану, а отже профспілка не має повноважень надавати обов`язкові для роботодавця погодження чи зауваження щодо звільнення працівника під час дії воєнного стану. При цьому, наголошує на важливості дотримання роботодавцем гарантій трудового законодавства, зокрема у частині належного повідомлення працівника, обґрунтованості підстав припинення трудових відносин, а також дотримання загальних принципів справедливості та добросовісності. Просить взяти до уваги правову позицію профспілки щодо обмеженого обсягу її повноважень у період воєнного стану.

01 липня 225 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому не погодився із заявленими вимогами, вважаючи їх необґрунтованими і такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Зазначає, що ОСОБА_1 був звільнений наказом «Про звільнення з роботи» № 82/к від 26.05.2025 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. У період з 12 березня 2025 року по 21 травня 2025 року позивач неодноразово був відсутній на роботі 12 березня 2025 року, 17 березня 2025 року, 18 березня 2025 року, 28 березня 2025 року, 31 березня 2025 року, з 01 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року, з 01 травня 2025 по 21 травня 2025 року. Стосовно усіх днів нез`явлення ОСОБА_1 на роботі були складені відповідні акти та доповідні записки. Причиною своєї відсутності ОСОБА_1 зазначав про перебування в РТЦК та СП, проходження ВЛК за направленням РТЦК та СП, перебування на лікарняному. За весь час з 12.03.2025 по 21.05.2025 ОСОБА_1 ухилявся від контактів з роботодавцем, не надавав жодного документального підтвердження законних підстав своєї відсутності. Задля з`ясування обставин відсутності працівника відповідачем були направлені запити до ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з відповідями якого поважна причина відсутності ОСОБА_1 на роботі була підтверджена 12 березня 2025 року, 17 березня 2025 року, 31 березня 2025 року, 14 квітня 2025 року, 29 квітня 2025 року, 14 травня 2025 року, 19 травня 2025 року, 21 травня 2025 року. Також, 19 березня 2025 року був відкритий лікарняний з причин тимчасової непрацездатності працівника, 21 березня 2025 року лікарняний був закритий. Проте жодного доказу фактичного проходження ВЛК 18.03.2025, 28.03.2025, 01.04.2025-13.04.2025, 15.04.2025-28.04.2025, 01.05.2025-13.05.2025, 15.05.2025-18.05.2025, 20.05.2025 позитвачем не надано. Працівнику надавалась можливість надати письмові пояснення (зокрема 05.05.2025 було направлено рекомендований лист з відповідною вимого), однак він ухилявся від отримання листа, відмовлявся від надання пояснень, про що складалися відповідні акти. 21 травня 2025 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення про свою неявку 20.05.2025, пославшись на відвідування РТК та СП, який не підтвердив цей факт. Звільнення оформлене наказом № 82/к від 26.05.2025 на підставі прогулу 20.05.2025, що стало остаточною підставою, враховуючи системну відсутність працівника без поважних причин і документального підтвердження. Позивач був належним чином повідомлений про необхідність ознайомлення з наказом, однак не з`явився. 27 червня 2025 року особисто отримав копію наказу та забрав трудову книжку. Відповідач вважає, що дотримався як матеріальних, так і процесуальних вимог при звільненні працівника. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22 липня 2025 року відкладено розгляд справи на 12 вересня 2025 року через відсутність відомостей про отримання позивачем відзиву на позов.

Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи з повідомлення (викликом) сторін до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до частин 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20 червня 223 року був прийнятий на посаду тесляра господарсько-обслуговуючого персоналу Комунального некомерційного підприємства «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» КМР на підставі наказу № 67/к від 19.06.2023, що підтверджується записом у трудовій книжці, копія якого мається в матеріалах справи (а.с. 11).

На підставі наказу КНП «Криворізький ПЦ зі стаціонаром» КМР № 19/к від 31.01.2025 «Про переведення на неповний робочий день» ОСОБА_1 , тесляру 5 розряду підрозділу господарсько-обслуговуючий персонал встановлено неповний робочий день з 01.02.2025 з графіком роботи з понеділка по п`ятницю з 08.00 до 11.30, субота з 08.00 до 10.30 з оплатою праці згідно штатного розпису за фактично відпрацьований час (а.с. 13).

06 березня 2025 року ОСОБА_1 були роз`яснено зміни істотних умов праці відповідно до наказу № 19/к, що не оспорював позивач, зазначивши про це у своїй позовній заяві.

Згідно з копіями Актів про відсутність на роботі, ОСОБА_1 , який обіймає посаду тесляра, був відсутній на робочому місці протягом усього робочого часу без попереднього попередження, причина відсутності на момент складання акту не з`ясована, у наступні дні: 12 березня 2025 року, 17 березня 2025 року, 18 березня 2025 року, 28 березня 2025 року, 31 березня 2025 року, 01 квітня 225 року 05 квітня 2025 року, 07 квітня 2025 року 12 квітня 2025 року, 14 квітня 2025 року 19 квітня 2025 року, 21 квітня 2025 року 26 квітня 2025 року, 28 квітня 2025 року 03 травня 2025 року, 05 травня 2025 року 10 травня 2025 року, 12 травня 2025 року 17 травня 2025 року, 19 травня 2025 року, 20 травня 2025 року (по телефону вказав на відсутність задля відвідування РТЦК та СП) (а.с. 67-114).

На підставі складених Актів про відсутність працівника ОСОБА_1 на роботі, завідувачем господарством та інженером були складені відповідні доповідні записки на ім`я директора КНП «Криворізький ПЦ зі стаціонаром» (а.с. 115-162).

Крім того, були складені Акт про відмову ОСОБА_1 від пояснень від 22 березня 2025 року про відсутність на робочому місці 12.03.2025, 17.03.2025, 19.03.2025, Акт від 29 березня 2025 року про відсутність на робочому місці 28.03.2025, Акти від 21.05.2025, 26.05.2025 про відсутність на робочому місці протягом періоду 12.03.2025, 17.03.2025, 18.03.2025, 28.03.2025, 31.03.2025, період з 01.04.2025-30.04.2025, окрім, 06.04., 13.04., 20.04., 27.04., період з 01.05.2025-21.05.2025, окрім 04.05., 11.05., 18.05 (а.с.163-166).

05 травня 2025 року юрисконсультом КНП «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» КМР складено службову записку, згідно з якою остання повідомила директора підприємства, що тесляр ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці без офіційного повідомлення причин у письмовому вигляді та без подання жодних підтверджуючих документів, у зв`язку з чим запропонувала направити ОСОБА_1 рекомендований лист з повідомленням про вручення на адресу, зазначену в особовій справі, з вимогою надати у 2-денний строк письмове пояснення причин відсутності та підтверджуючі документи, у разі ненадання таких працівник буде звільнений на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП (прогул) (а.с. 169).

Повідомлення про необхідність надання пояснень та підтверджуючих документів від 05.05.2025 було надіслано на адресу ОСОБА_1 із попередженням про розгляд питання про його звільнення у разі ненадання відповідних пояснень та документів, повідомлення було повернуто до відправника з відміткою Укрпошти про закінчення терміну зберігання від 21.05.2025 (а.с. 170-172).

Згідно з копією заяви на ім`я директора КНП «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» від 21 травня 2025 року тесляр ОСОБА_1 вказав, що 20.05.2025 був відсутній на роботі, тому що був у ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідний документ про відвідування надасть (а.с. 167).

На відповідні запити підприємства відповідача від 14.03.2025, 15.04.2025, 15.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що військовозобов`язаному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 12 березня 2025 року було видане направлення на ВЛК до КНП «Криворізька міська лікарня № 3» для визначення ступеня придатності до військової служби. Контрольні явки до РТЦК та СП на медичний огляд до лікарів позаштатної ВЛК 12.03.2025, 17.03.2025, 31.03.2025, 14.04.2025, 29.04.2025, 14.05.2025, 19.05.2025, 21.05.2025. Згідно висновку ВЛК ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби, тому видати довідку про проходження ВЛК не є можливим (а.с.179-181).

Також, згідно з матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 отримав повістки про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 12 березня 2025 року, 31 березня 2025 року, 29 квітня 2025 року, 14 травня 2025 року, 19 травня 2025 року (а.с. 20-38), направлення № 380 для амбулаторного (стаціонарного) обстеження (лікування) в КФ КП «ДОКОЛ», з 19 березня 2025 року по 21 березня 2025 року перебував на лікарняному (а.с. 185), 21 березня 2025 року проходив діагностичне обстеження в Багатопрофільному медико-діагностичному центрі (а.с. 22, 31), 26 березня 2025 року проходив обстеження в ТОВ «Медіком Кривбас» (а.с. 23-30), 31 березня 2025 року перебував на амбулаторному обстеженні у КФ КП «ДОКОЛ», КНП «КМЛ № 3» (а.с. 33-37), 14 квітня 2025 року отримав направлення в КП «ДОКОЛ» на консультацію до офтальмолога (а.с. 39), 23 квітня 2025 року перебував у КП «ДОКОЛ» (а.с. 40-43), отримав висновок про непридатність до військової служби від 19 травня 2025 року (а.с. 44).

Згідно з копіями Табелів обліку використання робочого часу за березень 2025 року ОСОБА_1 у робочі дні 12.03.2025, 17.03.2025, 31.03.2025 проставлено відмітку ІН (інший невідпрацьований час), 18.03.2025, 28.03.2025 відмітку НЗ (неявка з нез`ясованих причин), 19.03.2025-21.03.2025 відмітку ТН (тимчасова непрацездатність) (а.с. 186-190, 194, 198-199).

Згідно з копіями Табелів обліку використання робочого часу за квітень 2025 року ОСОБА_1 у робочі дні 14.04.2025, 29.04.2025 проставлено відмітку ІН (інший невідпрацьований час), у інші робочі дні квітня відмітку НЗ (неявка з нез`ясованих причин) (а.с. 191-193, 200).

Згідно з копіями Табелів обліку використання робочого часу за травень 2025 року ОСОБА_1 у робочі дні 14.05.2025, 19.05.2025, 21.05.2025 проставлено відмітку ІН (інший невідпрацьований час), у інші робочі дні квітня відмітку НЗ (неявка з нез`ясованих причин) (а.с. 191-193, 200).

26 травня 2025 року юрисконсультом КНП «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» КМР складено службову записку про розгляд питання звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП у зв`язку з відсутністю на робочому місці без поважних причин 20.05.2025, що є остаточною підставою для звільнення, враховуючи системну відсутність працівника без поважних причин і документального підтвердження (а.с. 182-183).

Наказом № 82/к від 26 травня 2025 року «Про звільнення з роботи» звільнено ОСОБА_1 , тесляра господарсько-обслуговуючого персоналу 26.05.2025 згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, підстава: службова записка юрисконсульта Корінєнко Є.О., доповідні записки завідувача господарством ОСОБА_2 за період з 12.03.2025 по 21.05.2025, акти про відсутність на робочому місці, листи ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.05.2025, 28.04.2025, 21.03.2025, акт про відмову надання пояснень від 26.05.2025 (а.с. 184).

Згідно з Актом про телефонну розмову з працівником, який відмовився з`явитися для ознайомлення про звільнення, складеним 26 травня 2025 року комісією у складі працівників підприємства, працівник відділу кадрів ОСОБА_3 здійснила телефонний дзвінок працівнику ОСОБА_1 , який обіймає посаду тесляра, який відповідно до наказу 82/к від 26.05.2025 звільнений з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, та повідомила про наявність наказу про звільнення та запропонувала прибути для його ознайомлення і отримання трудової книжки, на що працівник відповів, що відмовляється з`явитися в день звільнення і повідомив, що прийде наступного дня 27.05.2025. Додатково в месенджері Телеграм, де попередньо вже було листування з працівником, останньому повідомлено письмово про необхідність з`явитися 27.05.20025 для ознайомлення з наказом (а.с. 168).

Таким чином, судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами поважність причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 12.03.2025, 17.03.2025, 31.03.2025, 14.04.2025, 29.04.2025, 14.04.2025, 19.05.2025, 21.05.2025 у зв`язку із відвідуванням ІНФОРМАЦІЯ_1 та проходження ВЛК.

Натомість, матеріалами справи не підтверджено поважність причин відсутності ОСОБА_1 у період з 12 березня 2025 року по 21 травня 2025 року у робочі дні, щодо яких були складені відповідні акти про відсутність на роботі і зазначені судом вище, а саме 40 робочих днів 18 березня 2025 року (відсутність доказів перебування на лікарняному, на що посилався позивач), 28 березня 2025 року (відсутність доказів перебування на роботі, на що посилався позивач), з 01 квітня 2025 року по 05 квітня 2025 року, з 07 квітня 2025 року по 12 квітня 2025 року, з 15.04.2025 по 19 квітня 2025 року, з 21 квітня 2025 року по 26 квітня 2025 року, 28 квітня 2025 року, з 30 квітня 2025 року по 03 травня 2025 року, з 05 травня 2025 року по 10 травня 2025 року, з 12 травня 2025 року по 13 травня 2025 року, з 15 травня 2025 року по 17 травня 2025 року, 20 травня 2025 року (відсутні докази проходження ВЛК, на що посилався позивач).

Отже, судом встановлено відсутність ОСОБА_1 у період з 12 березня 2025 року по 21 травня 2025 року на робочому місці без поважних причин протягом 40 робочих днів.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В силу ст. 47 цього ж Кодексу власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

За правилами ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Так, статтею 150 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Під час розгляду справи, правова оцінка дисциплінарного проступку має проводитись на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника, яке є однією з важливих гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

В статті 40 КЗпП України, а також у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначення прогулу сформульоване як відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Крім того, за умовами ст. 40, 41 КЗпП України визначено, що підставами для звільнення працівника за п.4 ст.40 КЗпП України є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу про припинення трудового договору.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі в трудовому законодавстві України не існує. І у кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо цьому перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18).

Як було встановлено судом ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці у період з 12 березня 2025 року по 21 травня 2025 року, що було зафіксовано відповідними актами, усього у цей період зафіксовано відсутність позивача на роботі протягом 48 робочих днів, з них лише 8 робочих днів обліковано з урахуванням поважності причини відсутності на роботі.

При цьому суд звертає увагу, що про поважність причин неявки на роботу роботодавець самостійно отримував інформацію, натомість доказів на підтвердження повідомлення та надання підтверджуючих документів працівником роботодавцю суду не надано. Так само ОСОБА_1 відмовлявся надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі, посилаючись на проходження ВЛК, що у подальшому знайшло підтвердження лише щодо 8 робочих днів.

Щодо причин відсутності позивача у вказаний період протягом 40 робочих днів, перелік яких встановлений судом і перелічений вище, жодних доказів на підтвердження їх поважності суду не надані.

Доводи позивача про те, що він був відсутній на роботі у зв`язку з проходженням медичного огляду за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 31 березня 2025 року по 19 травня 2025 року суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 21 Глави ІІІ Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, направленням, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються командирами військових частин, центрами рекрутингу, центрами надання адміністративних послуг, центрами зайнятості, відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, Центральним управлінням або регіональним органом Служби безпеки України, відповідними підрозділами розвідувальних органів України на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за такими громадянами місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.

Отже, за приписами наведеної норми звільнення від роботи здійснюється лише на час, необхідний для проходження медичного огляду та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, проте позивач, як було встановлено судом, перебував в РТЦК та СП, лікувальних закладах лише 8 робочих днів зі спірного періоду, доказів на підтвердження про проходження обстеження, лікування, медичного огляду, перебування в РТЦК та СП у інші робочі дня (40 робочих днів) позивачем не надано.

Доводи позивача про відсутність у спірному наказі дати прогулу суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки підставою для винесення наказу були відповідні Акти, складені у період з 12 березня 2025 року по 21 травня 2025 року щодо конкретних дат відсутності на роботі, а також повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо підтвердження поважності причин відсутності ОСОБА_1 у певні дати, тобто за відсутності інших даних в усі інші робочі дні, зафіксовані актами, ОСОБА_1 не мав та не довів поважності причин своєї відсутності, що є прогулом.

Крім того, суд бере до уваги і службову записку юрисконсульта від 26 травня 2025 року, яка також була підставою для винесення спірного наказу про звільнення, відповідно до якої остаточною підставою для звільнення ОСОБА_1 з займаної посади вказана дата нез`явлення на роботі 20 травня 2025 року, щодо якої позивачем також не надано доказів на підтвердження поважності причин відсутності на роботі, крім того, у службовій записці йдеться про систематичне порушення трудової дисципліни у вигляді відсутності на роботі без поважних причин, що є врахуванням ступеню тяжкості вчиненого проступку.

Щодо доводів позивача про порушення порядку звільнення у зв`язку з відсутністю згоди профспілки, членом якої він являється, суд відхиляє їх, оскільки під час воєнного стану відповідно до ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15.03.2022 дія частини третьої ст. 43 КЗпП України, яка передбачає обов`язкове погодження з профспілкою звільнення працівників, призупиняється на період воєнного стану, а отже профспілка не має повноважень надавати обов`язкові для роботодавця погодження чи зауваження щодо звільнення працівника під час дії воєнного стану.

За таких обставин суд дійшов висновку, що звільнення позивача згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулось відповідно до вимог чинного трудового законодавства України, а отже, відсутні правові підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі в КНП «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» КМР на посаді тесляра господарсько-обслуговуючого персоналу, з якої його було звільнено 26 травня 2025 згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що доводи позивача щодо неправомірності дій відповідача при його звільненні не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Суд також зазначає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди, яка є похідною від вимоги про поновлення на роботі, а тому самостійного обґрунтування судом мотивів залишення її без задоволення не потребує.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судовий збір сплачений за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди позивачу не відшкодовуються.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за позовну вимогу про поновлення на роботі та залишення позову без задоволення судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 2, 7, 10, 12, 13, 77-81, 141, 178, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Криворізької міської ради, третя особа Первинна профспілкова організація Комунального некомерційного підприємства «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Криворізької міської ради, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Криворізької міської ради, , адреса: 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Панаса Феденка, 1.

Третя особа: Первинна профспілкова організація Комунального некомерційного підприємства «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» Криворізької міської ради, , адреса: 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Панаса Феденка, 1.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2025 року.

Суддя: О. В. Колочко