Справа 688/1984/25
№ 2-др/688/6/25
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Стаднічук Н. Л., розглянув клопотання представника відповідача Соломонюка С. А.про відшкодування судових витрат, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Шепетівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Шепетівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишено без розгляду. 25.08.2025 представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду заяву про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 20000,00 грн. До заяви додав договір на надання правової допомоги № 1106 від 11.06.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 22.08.2025 на суму 20000 грн, квитанцію про сплату/отримання гонорару від 22.08.2025 на суму 20000,00 грн, детальний розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 22.08.2025.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн, посилаючись на те, що до заяви відповідачем подано квитанцію про сплату/отримання гонорару від 22.08.2025, що не є квитанцією до прибуткового касового ордера чи банківським документом; стягнення витрат на правову допомогу вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки залишення позову без розгляду не є формою рішення у справі. Крім того, підставою для залишення позову без розгляду стала позиція відповідача, який частково став виконувати батьківські обов`язки та сплатив частину аліментів в сумі 2000 грн. У справі не відбулося жодного судового засідання, відповідач лише письмово виклав свою позицію у відзиві на позовну заяву, не зазначив у чому полягала необґрунтованість дій позивача.

Розглянувши клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до пункту частини другої статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом для справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справи публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє у задоволенні заяви про стягнення витрат.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Правову допомогу відповідачу ОСОБА_2 надавало адвокатське бюро «Соломонюк та партнери» на підставі договору на надання правової допомоги № 1106 від 11.06.2025.

За умовами вказаного договору оплата за цим договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом розрахунку (якщо інше не вказано в розрахунку) від адвокатського бюро.

За актом прийому-передачі наданих послуг від 22.08.2025 адвокатське бюро в особі адвоката Соломонюка С. А. надало наступні послуги: ведення справи № 688/1984/25 «під ключ» (результат справи відмова в задоволенні вимог, відмова від позову, залишення позовної заяви без розгляду) на суму 20000,00 грн.

Враховуючи, що відповідач до постановлення ухвали про залишення позову без розгляду не подав доказів понесення витрат на правову допомогу та не зазначив поважність причин неподання таких доказів, суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 141, 270, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача Соломонюка С. А. про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 10 вересня 2025 року.

Суддя Н. Л. Стаднічук