Справа № 128/1480/23

РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді Бондаренко О.І.

за участі секретаря Нагірняк Т.А.

без участі сторін,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Вінницького районного суду Вінницької області до ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.08.2022 о 21 год 17 хв на а/д М-30406 км + 944 м ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ford Focus C-MAX», днз НОМЕР_1 , здійснюючи маневр повороту ліворуч, не переконалася, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надала дорогу автомобілю марки «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався суміжною смугою руху назустріч, внаслідок чого скоїла з ним зіткнення. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Вінницького районного суду у Вінницькій області у справі №128/2773/22 від 05.01.2023 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 27.02.2023 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Позивач зазначає, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 , був пошкоджений. Власником автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-22/15429-ІТ від 21.10.2022 року: «В заданій дорожній обстановці, при технічних параметрах, які вказані в постанові про призначення експертизи, в діях водія автомобіля «Ford Focus C-MAX», днз НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.п 10.1, 16.13Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди».

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-22/12652-АВ від 22.09.2022 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 , станом на 22.08.2022 року могла становити 420 556,18 гривень.

Враховуючи, вищевикладене та те, що у позивача автомобіль був застрахований, тобто відповідав п.1.7. ст.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач, мав право звернутись до МТСБУ для отримання страхового відшкодування. Розпорядженням Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 вересня 2019 року розробленим відповідно до подання МТСБУ встановлені страхові суми за договорами обов`язкового страхування: за шкоду, заподіяну майну потерпілих.

Цивільно-правова відповідальність відповідальності власника (водія) транспортного засобу «Ford Focus C-MAX», днз НОМЕР_1 , застрахована не була, тому позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ.

29.03.2023 року МТСБУ перерахувало на рахунок позивача 160 000 гривень страхового відшкодування, що вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 . Отже, залишок невідшкодованого позивачу матеріального збитку становить 260 556,18 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди, позивач виходить з положень ст. 23 та ст. 1167 ЦК України, обґрунтовуючи наступним.

Під час ДТП, що сталося 22.08.2022 року, автомобіль позивача марки «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 , перебував під керуванням його зятя ОСОБА_3 , в автомобілі перебували пасажири ОСОБА_4 (донька позивача), ОСОБА_5 (дружина позивача), а також онуки позивача ОСОБА_6 , 2010 року народження, та ОСОБА_7 , 2018 року народження.

22.08.2022 року ОСОБА_4 після ДТП звернулася до ВМКЛ ШМД за медичною допомогою. Згідно виписки №24111 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 виписано в стаціонар з діагнозом «ЗНМ ІІІ. Струс головного мозку. Забійна рана голови». Згідно медичної документації ОСОБА_4 перебувала в стаціонарі з 22.08.2022 року по 09.09.2022 року з діагнозом «Струс головного мозку. Забійна рана лобно-скроневої ділянки ліворуч». Після виписки продовжувала хворіти, консультувалася у лікаря-спеціаліста 14.09.2022 року, 21.09.2022 року (скарги на виражений головний біль, головокружіння, мирехтіння мушок перед очима, болі в шийному хребті, тремтіння пальців).

Відповідно до Висновку експерта №112 від 21.10.2022 року у ОСОБА_4 мали місце ушкодження в вигляді забійної ранив лобноскроневій ділянці голови зліва, струсу головного мозку. Дані ушкодження виникли від дії тупого, твердого предмета, можливо 22.08.2022 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень п.2.3.3.

ОСОБА_5 після ДТП звернулася до ВМКЛ ШМД за медичною допомогою. Згідно виписки №12539 від 22.08.2022 року із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 виписано з діагнозом «Відкрита рана інших частин гомілки. Забійно-різані рани в/3 лівої гомілки», обставини травми «зіткнення двох машин», проведено огляд, рентгенографію, ПХО рани, туалет рани, накладена антисептична пов`язка, блокада, прописано лікування (анальгетики), підвищене положення кінцівки, перев`язки. Перебувала на амбулаторному лікуванні та листку непрацездатності з 23.08.2022 року по 19.09.2022 року.

Відповідно до Висновку експерта №113 від 27.10.2022 року у ОСОБА_5 мали місце ушкодження в вигляді забійних ран в області лівої гомілки, синців та садн в області верхніх та нижній кінцівок. Дані ушкодження виникли від дії тупого, твердого предмета, можливо 22.08.2022 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень п.2.3.3 та п.2.3.5.

Малолітня ОСОБА_6 22.08.2022 року після ДТП була оглянута в КНП «ВОДКЛ ВОР», згідно довідки №4073 встановлено діагноз «Забійні садна правого колінного суглобу та І-го пальця правої ступні. Закрита травма ОЧП (?). Забій передньої стінки ?», рекомендовано УЗД ОЧП.

Згідно результатів УЗД ОЧП та нирок від 24.08.2022 року у ОСОБА_6 виявлено вільну рідину в малому тазу.

Позивач звертає увагу суду, що ОСОБА_6 є інвалідом з дитинства згідно посвідчення серії НОМЕР_3 . Згідно рішення ЛКК при КНП «ВОДКЛ ВОР» №42 від 17.12.2020 року ОСОБА_6 хворіє на сліпоту обох очей, вроджений недорозвиток зорового аналізатора обох очей, атрофію зорового нерву, ротаторний ністагм, ВВР головного мозку гіпоплазію мозолистого тіла, плоско-вальгісну деформацію стоп. У ОСОБА_7 ушкоджень (хірургічних патологій) внаслідок ДТП не виявлено.

Позивачу, внаслідок спричинених ушкоджень членам його сім`ї (дружині, зятю, доньці, онукам) було завдано моральних страждань, що виявилося в переживаннях за стан здоров`я рідних, одним з яких є дитина з інвалідністю. Крім того, позивач зазнав моральних страждань, спричинених пошкодженням його майна (автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 ), внаслідок ДТП, що сталося з вини відповідача. Свою моральну шкоду позивач оцінює в 100 000 гривень, які просить стягнути з відповідача як обґрунтовану компенсацію (справедливу сатисфакцію) за душевні страждання.

18.05.2023 відповідачкою ОСОБА_2 було подано відзив, з якого вбачається, що заявлені позовні вимоги не визнаються, в задоволені позову просять відмовити.

25.06.2024 стороною позивача адвокатом Маліновською Ю.М. подано відповідь на відзив відповідачки, згідно якої просять відзив не приймати до уваги, вважають його безпідставним, власні вимоги підтримують.

В судове засідання сторони не з`явилися.

До судового засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Антонюк Ю.М. надала суду заяву, якою позовні вимоги підтримує, змін та доповнень немає, просить задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шибінський О.В. надав суду заяву, якою в задоволені позову просить відмовити повністю та завершити розгляд справи просить у його відсутність.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмовій заяві та клопотанні, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено наступні обставини.

22.08.2022 о 21 год 17 хв на а/д М-30406 км + 944 м ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ford Focus C-MAX», днз НОМЕР_1 , здійснюючи маневр повороту ліворуч, не переконалася, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надала дорогу автомобілю марки «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався суміжною смугою руху назустріч, внаслідок чого скоїла з ним зіткнення. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Вінницького районного суду у Вінницькій області у справі №128/2773/22 від 05.01.2023 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 27.02.2023 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.18-21, 22-24).

Згідно ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц зазначив, що преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Розглядаючи спір, щодо відшкодування шкоди, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 234/16272/15-ц та Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року в справі № 722/1384/15-ц.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 , був пошкоджений. Власником автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 , є Позивач ОСОБА_1 (свідоцтво про реєстрацію ТЗ в якості речового доказу поміщено до матеріалів кримінального провадження). Даний факт сторонами оспорений не був. (а.с.25-27).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-22/15429-ІТ від 21.10.2022 року: «В заданій дорожній обстановці, при технічних параметрах, які вказані в постанові про призначення експертизи, в діях водія автомобіля «Ford Focus C-MAX», днз НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.п 10.1, 16.13Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди» (а.с. 30).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-22/12652-АВ від 22.09.2022 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 , станом на 22.08.2022 року могла становити 420 556,18 гривень (а.с.31-32).

Згідно п.п. «а», п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Враховуючи, вищевикладене та те, що у позивача автомобіль був забезпечений, тобто відповідав п.1.7. ст.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач, мав право звернутись до МТСБУ для отримання страхового відшкодування.

Розпорядженням Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 вересня 2019 року розробленим відповідно до подання МТСБУ встановлені страхові суми за договорами обов`язкового страхування: за шкоду, заподіяну майну потерпілих.

Цивільно-правова відповідальність відповідальності власника (водія) транспортного засобу «Ford Focus C-MAX», днз НОМЕР_1 , застрахована не була, тому ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ.

29.03.2023 року МТСБУ перерахувало на рахунок ОСОБА_1 160 000 гривень страхового відшкодування, що вбачається з виписки по рахунку (а.с.29).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Відповідно до статті 22 Закону №1961-IV: «У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».

Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування потерпілому здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком відповідних документів. Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ). Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).

Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди.

Винуватість відповідачки ОСОБА_2 доведена та встановлена за постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.01.2023 року, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суд від 27.02.2023, яка на даний час набрала законної сили.

Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону України №1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст.1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати в натурі, або відшкодувати завдані збитки.

Згідно з п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-22/12652-АВ від 22.09.2022 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 , станом на 22.08.2022 року могла становити 420 556,18 грн та вказано про те, що вартість відновлювального ремонту станом на 22.08.2022 є 701 526, 68 грн (а.с.31/зворіт). У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-цта від 25 березня 2021 року у справі№ 752/21411/17 зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдувача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Згідно зі статтею 30 Закону 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону 1961-IV, частиною другою якої і передбачено порядок визначення шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу. Як вбачається із висновку експерта від 22.09.2022 за № №СЕ-19/102-22/12652-АВ, експерт не вирішував питання про визначення вартості автомобіля «Hyundai Santa Fe», днз НОМЕР_2 , після ДТП, після події 22.08.2022.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. При цьому, преюдиційними фактами, є факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно положень ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами зокрема статей 1187,1188 ЦК України.

Відповідно до ст. 9 (п.п. 9.1., 9.2.) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 29 червня 2016 року в справі №6-192цс16, згідно з яким завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Національний банк за поданням МТСБУ прийняв рішення щодо збільшення з 1 липня 2022 р. страхових сум (максимального розміру виплат) за договорами ОСЦПВ.

Відповідно до Постанови НБУ №109 від 30.05.2022 року «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 160000 грн.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В даному випадку нанесення шкоди позивачу ОСОБА_1 відбулось внаслідок порушень ПДР України ОСОБА_2 , в результаті чого настали негативні наслідки для її учасників.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 у зв`язку зі спричиненням ушкоджень членам його сім`ї (дружині, зятю, доньці, онукам) було завдано моральних страждань, що виявилося в переживаннях за стан здоров`я рідних, одним з яких є дитина з інвалідністю.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вказані обставини є підтвердженими суду належними та допустимими доказами, та не спростовані доводами та доказами сторони відповідача.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

При прийнятті судового рішення суд керується лише чинними нормами законодавства та виходить із наявних матеріалів цивільної справи.

Відтак, суд звертає увагу, що висновки №СЕ-19/102-22/15429-ІТ від 21.10.2022 року та №СЕ-19/102-22/12652-АВ від 22.09.2022 не були скасованими та оспореними особами, інтересів чиїх вони стосувалися, зауваження щодо висновків не надходили.

З приводу висновку експерта за № 1589/25-21 від 15.07.2025, наданого адвокатом Шибінським О.В., як на підставу своїх доводів та заперечень, суд зазначає наступне. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. У висновку № 1589/25-21 від 15.07.2025 зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, даних про те, що висновок підготовлено для подання до суду.

В рамках судового розгляду цивільної справи за № 128/1480/23 жодна експертиза не проводилася, суд виходив із наявних доказів, наданих сторонами. Дані результати дослідження, висвітлені у вказаному висновку розцінюється судом, як спосіб уникнення матеріальної відповідальності відповідачкою за наслідки спричинені подією ДТП 22.08.2022.

Враховуючи вищевикладене, керуючись нормами ст.ст. 1166 та 1194 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкода в розмірі 260 556,18 гривень., як різницю між розміром матеріального збитку, який виходить із вартості досліджувального транспортного засобу на дату оцінки, а саме: 22.09.2022.

Одночасно позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн, однак дана сума не є обґрунтованою. В силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у своїй постанові від 01 березня 2021 у справі 180/1735/16-ц зазначила, що тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, оскільки у зв`язку з подією ДТП був порушений нормальний сімейний уклад життя осіб, які перебували в автомобілі на момент події 22.08.2022, а не особисто позивача, тому суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди у визначеному розмірі ОСОБА_1 .

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, оскільки позивачем не надано до суду доказів спричинення йому моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 грн суд зазначає наступне.

Частинами 1-6 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. До матеріалів справи позивачем надано витяг з договору про надання правничої допомоги від 11.04.2023 року; квитанцію про сплату витрат правничої допомоги від 11.04.2023; попередній розрахунок від 11.04.2023 року (а.с. 10-14). При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі. Щодо твердження сторони відповідача про зменшення судових витрат, суд зазначає наступне: «…Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України…», що узгоджується з позицією ВС, викладеною в постанові від 27.06.2024 року за № 906/465/21.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 8 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову на відповідача; уразі відмовив позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Виходячи з даної норми, з відповідача слід стягнути на користь позивача, сплачений ним судовий збір в розмірі 2 606 грн 00 коп, пропорційно до розміру задоволених вимог та витрати на правову допомогу, що складає розмір 10 840 грн 00 коп, пропорційно до розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 22,23, 1166,1167, 1187, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 259, 265, 268, 279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в розмірі 260 556 грн 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: 2 606 грн 00 коп судового збору та 10 840 гривень витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовити, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників:

Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 АДРЕСА_2 ;

Повний текст судового рішення виготовлено 22.09.2025.

Суддя Оксана БОНДАРЕНКО