Номер провадження: 22-ц/813/2794/25
Справа № 523/4448/24
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Тищенко Станіслава Юрійовича, представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Остров-4» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2024 року, постановленого під головуванням судді Малиновського О.М., повний текст рішення складений 23 вересня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Остров-4» про стягнення вихідної допомоги, -

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Остров-4» (далі ОСББ «Остров-4») про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, в якому просила стягнути з ОСББ «Остров-4» на її користь вихідну допомогу у розмірі 173 490 грн. 49 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 882 грн. 80 коп.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що ОСОБА_1 була обрана та працювала головою ОСББ «Остров-4» з 10.09.2020 року.

В період з 12.01.2024 року по 04.02.2024 року ОСОБА_1 перебувала у щорічній основній відпустці.

05.02.2024 року ОСОБА_1 отримала поштовим зв`язком наказ №1 про її звільнення з посади голови правління з 26.01.2024 року, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Позивачка вважає, що під час її звільнення був порушений порядок звільнення, так як на час її звільнення, з нею не був проведений розрахунок у вигляді вихідної допомоги, у відповідності до ст. 44 КЗпП України.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто з ОСББ «Остров-4» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 173490,49 грн., утримавши та перерахувавши обов`язкові податки та збори.

Стягнуто з ОСББ «Остров-4» на користь ОСОБА_1 правничу допомогу в розмірі 10882,80 грн.

Стягнуто з ОСББ «Остров-4» на користь держави судовий збір в розмірі 1734,90 грн.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Тищенко С.Ю., представник ОСББ «Остров-4» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без задоволення, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи проігнорував факти неналежного виконання обов`язків позивача, так як позивачка тривалий час відсутня в Україні, відмовивши витребувати інформацію про перетин кордону позивача, що підтверджує її неналежне виконання своїх обов`язків на посаді голови ОСББ «Остров-4».

Суд не звернув уваги на те, що позивачкою зазначена невірна дата її звільнення, суд проігнорував те, що позивачем невірно зроблено розрахунок середньомісячного розміру заробітної плати.

Суд не взяв до уваги, що жодних прав ОСОБА_1 порушено не було, оскільки станом на 10.04.2024 року до правління ОСББ «Остров-4» не надходило жодної вимоги про розрахунок, а тому відсутні підстави для розгляду справи та для стягнення коштів.

Також апелянт вважає, що суд безпідставно стягнув витрати на правову допомогу, проігнорувавши недостатність доказів, надмірність суми витрат щодо складності справи, відсутність належного оформлення договору про надання правової допомоги та пропорційність витрат із результатом справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга не містить належного обґрунтування, яке могло би поставити під сумнів законність або об`єктивність рішення суду. Вважає, що доводи апелянта ґрунтуються на оціночних судженнях, припущеннях та перекручених фактах, а не на процесуально допустимих і належних доказах.

В судове засідання, призначене на 02 вересня 2025 року ОСОБА_1 не з`явилася, була сповіщена належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , представника ОСББ «Остров-4», дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 обіймала посаду голови правління ОСББ «Остров-4» з 10.09.2020р.

Наказом голови правління ОСББ «Остров-4» №1 від 05.02.2024р. були припинені повноваження ОСОБА_1 з 06.02.2024р., як посадової особи, на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України (а.с. 13).

На час звільнення з ОСОБА_1 не було проведено розрахунку у вигляді вихідної допомоги у відповідності до ст. 44 КЗпП України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.233 КЗпП України у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівника чи власника або уповноваженого ним органу, коли вони не згодні з рішенням комісії по трудових спорах підприємства, установи, організації (підрозділу).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

За припасами статті 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Чинне національне законодавство закріплює правові гарантії дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему установлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, спрямованих на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з не залежних від працівника обставин.

Вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, що виплачуються працівникові при звільненні, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Тобто основним завданням вихідної допомоги є матеріальне забезпечення звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Отже, пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України, який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, передбачає таку додаткову підставу розірвання трудового договору з окремими категоріями працівників за певних умов, як припинення повноважень посадових осіб. Водночас норми статті 44 КЗпП України визначають, що в разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

06 лютого 2024 року ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади голови правління ОСББ «Остров-4», та має право на отримання вихідної допомоги, як гарантії, передбачені нормами трудового законодавства, а у ОСББ «Остров-4» обов`язок проведення виплати у вигляді вихідної допомоги, розмір якої дорівнює не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив наступний розрахунок: спочатку розрахував календарні дні (61), з яких розрахував щоденну заробітну плату, потів розрахував кількість робочих днів за грудень 2023р., та січень 2024р., що склало 43 дня, та дійшов висновку, що розмір середньомісячного заробітку слід розраховувати шляхом множення кількості робочих днів (43) на суму середньоденного заробітку (693,87 грн.), що складає 29 836,41 грн. Відтак, шість середніх зарплат складає 179 018,46 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, з підстав того, що суд першої інстанції розраховуючи середній заробіток розрахував суму у розмірі 29836,41 грн., не взявши до уваги, що відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

З урахуванням того, що щомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 21 510,00 грн., що підтверджується випискою з ПФУ, середня заробітна плата розраховується, виходячи з середнього заробітку ОСОБА_1 ((215 10,0 + 21 510,0) : 2), який складає 21510,0 грн., тому розмір вихідної допомоги складає (6 місяців Х 21 510,0 грн.) 129 060 грн., який і підлягає стягненню з ОСББ «Остров-4» на користь позивачки, без урахування необхідних відрахувань та податків.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 недбало ставилась до виконання своїх обов`язків, порушено кримінальну справу, а тому її позовні вимоги не підлягають задоволенню, колегія суддів вважає безпідставними, з урахуванням того, що при звільненні особа має право на вихідну допомогу, встановлену ст. 44 КЗпП України, яка в свою чергу є матеріальним забезпеченням звільненого працівника в період пошуку ним нової роботи.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок середньої заробітної плати мав бути розрахований за 12 місяців, колегія суддів, вважає необґрунтованим з підстав того, що відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, розрахунок середньої заробітної плати проводиться за останні два місяця.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі та стягуючи 173490 грн. 49 коп., суд першої інстанції провів неправильний розрахунок середнього заробітку, а тому колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнувши вихідну допомогу у розмірі 129 060 грн.

Також колегія суддів дійшла висновку про перерахунок судових витрат, а саме, що відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави з відповідача підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1290 грн. 60 коп.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В обґрунтування понесених судових витрат позивачкою до суду надано угоду про надання правничої допомоги, укладену між нею та адвокатом Клименко А.А. від 08.02.2024р., розрахунок суми правничої допомоги на суму 10882,80грн., акт приймання наданих послуг від 26.02.2024р.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

З урахуванням викладеного вище, приймаючи до уваги заявлене в апеляційній скарзі адвокатом Тищенко С.Ю., представником ОСББ «Остров-4» клопотання про безпідставне стягнення витрат на правову допомогу, розмір яких апелянт вважає надмірним, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Тищенко Станіслава Юрійовича, представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Остров-4» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2024 року скасувати.

Ухвалити постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Остров-4» про стягнення вихідної допомоги задовольнити частково.

Стягнути з об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Остров-4» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу в розмірі 129 060 гривень, утримавши та перерахувавши обов`язкові податки та збори.

Стягнути з об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Остров-4» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.

Стягнути з об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Остров-4» () на користь держави судовий збір в розмірі 1 290 гривень 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 08 вересня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда