Номер провадження № 2/521/222/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Котигорох Н.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_4 , в яких просила усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 . Організацією проведення поховання та оплату за поховання ОСОБА_5 здійснювала ОСОБА_1 . Відповідачка ОСОБА_4 є також дочкою ОСОБА_5 . ОСОБА_5 помер у віці 70 років. За життя, до дня смерті постійно хворів, в зв`язку з чим не працював. В зв`язку з тим, що ОСОБА_5 був у безпорадному стані то він потребував постійної моральної та матеріальної допомоги. Його дочка ОСОБА_4 не надавала батькові, ОСОБА_5 , ніякої допомоги, не приходила до нього, не готувала йому їжу, тобто всіляким чином ухилялася від надання допомоги батькові, який знаходився в безпорадному стані. У зв`язку з чим, позивач вважає, що ОСОБА_4 повинна бути усунена від права на спадкування за законом, оскільки вона свідомо ухилялася від надання допомоги та забезпечення матеріально та морально ОСОБА_5 , якій був особою похилого віку та хворою людиною.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 28 серпня 2023 року по даній справі було відкрито провадження у справі.

26 вересня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого позовні вимоги вважають необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки обставини, на які посилається позивач жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 08.02.2024 № 285 у зв`язку із перебуванням судді Леонова О.С. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, був проведений повторний автоматичний розподіл справи та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року справу було передано на розгляд судді Громіку Д.Д.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Громіка Д.Д. від 12 лютого 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом було прийнято до провадження та вирішено продовжити підготовчий розгляд справи.

Ухвалою суду від 12.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бузова Т.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача - Копаньов О.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 1582, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 видане 20 липня 1979 року Ленінським відділом ЗАГС м. Одеси.

При реєстрації її народження батьками були записані: мати - ОСОБА_7 , батько - ОСОБА_8 .

17 березня 1988 року ОСОБА_5 склав заповіт на користь ОСОБА_9 , в якому зазначено, що ОСОБА_5 , заповідає належну йому частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_10 .

Мати позивачки, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 48 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за № 2133 та про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 видане 05 грудня 1989 року відділом ЗАГС Суворівського району м. Одеси.

01 травня 2011 року, ОСОБА_9 , уклала шлюб з ОСОБА_11 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис за № 9, згідно свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_3 виданого Приліманською сільською радою Біляївського району Одеської області. Після укладення шлюбу ОСОБА_9 було присвоєно прізвище « ОСОБА_12 ».

Разом з чоловіком ОСОБА_11 , сином ОСОБА_13 позивач проживала та була зареєстрована з 2004 року у будинку ОСОБА_5 , що підтверджується Довідкою № 1104 від 29 березня 2012 року .

ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей 14 березня 2012 року було зроблено актовий запис за № 2627 та про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції.

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_14 , звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але нотаріусом було відмовлено в зв`язку з необхідністю встановлення факту батьківства в судовому порядку, оскільки не надано документів які підтверджують родинні стосунки між ОСОБА_14 та ОСОБА_5 , що підтверджується листом державного нотаріуса П`ятої державної нотаріальної контори від 07 червня 2012 року № 967/02-14.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 24 вересня 2012 року було встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а саме що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка є донькою ОСОБА_5 , від першого шлюбу, рішення Малиновського районного суду м. Одеси було скасовано. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2012 року заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду у зв`язку з тим, що існує спір про право, справа має бути вирішення в позовному провадженні.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи - П`ятої одеської державної нотаріальної контори про встановлення факту батьківства та визнання права на спадкування позовні вимоги були задоволені в повному обсязі та встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , визнано ОСОБА_5 батьком ОСОБА_1 , визнано за ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2014 року вищевказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 було відхилено, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2014 року залишено без змін.

19 травня 2015 року ОСОБА_1 , отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 53/100 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 , яке було посвідчено державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3-417.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 позовні вимоги були задоволені та визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 17 березня 1988 року за реєстровим номером 1-1665 на ім`я ОСОБА_9 .

Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5 .

Предметом розгляду даної цивільної справи є усунення ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті її батька ОСОБА_5 , який, за твердженням позивача, через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, яку відповідачка не надавала, хоча могла її надати.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому за частиною третьою вказаної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин:

ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання;

перебування спадкодавця в безпорадному стані;

потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріалами справи не встановлено та не підтверджено позивачем жодним належним та допустимим доказом та обставина, що ОСОБА_5 хворів на тяжку хворобу та внаслідок чого перебував у безпорадному стані. Не надано суду доказів того, що ОСОБА_5 не міг самостійно пересуватися і забезпечити умови свого життя.

Крім того, суду не доведено, що ОСОБА_4 , яка є дочкою ОСОБА_5 , ухилилася від надання допомоги своєму батькові, зокрема не надано доказів, які б підтверджували її винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець ОСОБА_5 дійсно потребував додаткової постійної допомоги саме від своєї дочки у зв`язку з безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідачки, а остання відмовила у наданні такої допомоги.

Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалось позивачем, що ОСОБА_1 з 2001 року разом із своєю сім`єю переїхала жити до батька, забезпечувала його всім необхідним та доглядала за ним.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомила, що є хрещеною матір`ю позивачки. Їй відомо, що ОСОБА_1 з 2001 року разом із своєю сім`єю переїхали жити до батька за адресою АДРЕСА_1 . Також свідок пояснила, що у ОСОБА_5 були болі у ногах і згодом йому було важко пересуватися. Позивачка доглядала за батьком та забезпечувала його всім необхідним. Щодо самоусунення відповідачки від допомоги батькові, свідку відомо тільки зі слів позивачки. Крім цього свідок повідомила, що в останнє ОСОБА_5 вона бачила приблизно за 1,5 роки до його смерті.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 повідомила, що є хрещеною матір`ю позивачки. Їй відомо, що ОСОБА_1 з 2001 року разом із своєю сім`єю переїхали жити до батька за адресою АДРЕСА_1 . Також свідок пояснила, що ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями та вів не досить здоровий образ життя. У гості до ОСОБА_5 свідок не ходила, а інколи спілкувалася, коли зустрічала його у дворі будинку. Також свідок зазначила, що якось під час спілкування ОСОБА_5 їй повідомив, що ображається на доньку ОСОБА_4 , що вона не приділяє йому уваги, проте їй не відомо, що ОСОБА_5 звертався до відповідачки за допомогою. Також свідок повідомила, що ОСОБА_5 не перебував у безпорадному стані, був охайно одягнутий та не звертався до неї за будь-якою допомогою. Щодо самоусунення відповідачки від допомоги батькові свідку відомо тільки зі слів позивачки.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 повідомили, що є знайомими сім`ї відповідачки, однак в останнє спілкувались із ОСОБА_5 у восьмидесятих роках минулого століття. Наголошували на тому, що ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями та спілкувався із сумнівними елементами. Стосовно того, що ОСОБА_5 знаходився у безпорадному стані їм не відомо.

Свідок ОСОБА_19 повідомила, що в останнє ОСОБА_5 вона бачила у дворі його будинку, приблизно за рік до його смерті. На її думку він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, а не у безпорадному стані.

Отже, жоден із допитаних свідків не підтвердив таку ознаку, як перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані.

Таким чином позивач, як ініціатор позову, не довів жодної обставини передбаченою частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, які б у своєї сукупності давали суду можливість дійти висновку про усунення спадкоємця ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5 .

Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази, як кожний окремо так і у їх сукупності, приймаючи до уваги норми права, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про усунення від права на спадкування, які не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст.141 ЦПК України внаслідок відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі судові витрат покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 82, 95, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 15 вересня 2025 року.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 ),

Відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_6 ).

Суддя: Д.Д. Громік