ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/34042/24

Провадження № 22-ц/820/1562/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю: сторін та їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Заслучненська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_3 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2025 року (суддя Карплюк О.І.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Заслучненська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що в період спільного проживання з відповідачем у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 2017 року сторони спільно не проживають, водночас їх спільний син проживає з позивачкою.

Батько дитини самоусунувся від виховання сина, коли дитині було півтора року, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя. Крім цього, допускав і допускає значну заборгованість зі сплати аліментів.

На думку позивачки, таке батьківство є формальним, умисне ухилення від виховання та утримання сина, допущення заборгованості по аліментах свідчить про свідоме нехтування ОСОБА_2 батьківськими обов`язками.

Незважаючи на те, що їх спільний з відповідачем син ОСОБА_5 потребує матеріального забезпечення на задоволення своїх потреб, а обов?язок з утримання дитини покладено на обох батьків, відповідач злісно не виконує рішення суду та не сплачує присуджені судом аліменти. ОСОБА_2 ігнорує обов?язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, сплачує аліменти невчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого постійно допускав заборгованість.

Розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.03.2024 по 01.11.2024 склав 14382 грн.

Враховуючи розмір заборгованості зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) і кількість днів прострочення платежу в період з 01.03.2024 по 01.11.2024 розмір пені за розрахунками позивачки становить 18696,60 грн.

На підстав викладеного, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 18696,60 грн за період з 01 березня 2024 року по 01 листопада 2024 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2025 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку від суми несплачених аліментів в сумі 18696,60 грн за період з 01 березня 2024 року по 01 листопада 2024 року.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що задовольняючи позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав суд першої інстанції взяв до уваги висновки Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.04.2025 №957/01-31 та Виконавчого комітету Заслучненської сільської ради Хмельницького району від 18.04.2025 № 43-09/2025, проте, за позицією скаржника, вони складені лише на підставі зібраних документів та доводів позивача, з відповідачем вони не спілкувалися, не з`ясували всіх причин ситуації, яка склалася, не враховано відсутність доказів умисного невиконання батьківських обов`язків та стану здоров`я відповідача по справі.

Зазначає, що відповідач не бажає та категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки, має батьківські почуття до сина, сплачує аліменти на утримання дитини, крім того, саме позивачка, на його думку, перешкоджає його спілкуванню з сином ОСОБА_4 . Крім того, не пройшов значний період часу з моменту останнього спілкування батька з сином, з врахуванням віку дитини, вимушене припинення контакту, не призвело до повного припинення зв`язку між батьком і дитиною. Дитина знає про біологічного батька, пам`ятає про нього, а батько не виявляє байдужого ставлення до дитини та заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_2 страждає на хронічне психічне захворювання, перебував періодично на стаціонарному лікуванні, є особою з інвалідністю ІІ групи, не працює та отримує незначну соціальну допомогу. Зазначене, навіть при задоволенні позовних вимог судом, мало б бути підставою для зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, оскільки, відповідач по справі перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Крім цього, звертає увагу апеляційного суд на те, що ОСОБА_2 належить до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, а тому, стягнення з нього судових витрат на користь позивача та держави, не відповідає вимогам чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_6 зазначає, що відповідач протягом тривалого часу ігнорував і продовжує ігнорувати свій обов`язок виховувати та утримувати сина. Матеріали справи не містять доказів скрутного матеріального становища відповідача. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_4 , не займається його вихованням та утриманням, позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Крім того, суд вважав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) у зв`язку з простроченням відповідачем сплати аліментів, відсутності належних доказів на спростування його вини у такому простроченні та визначення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 18696,60 коп за період з 01 березня 2024 року по 01 листопада 2024 року.

Проте, з таким висновками суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 13)

Згідно з довідкою №К-03-10008 від 07.03.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, ОСОБА_1 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 14)

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2018 року у справі № 686/18370/18 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 серпня 2018 року і до його повноліття. ( а.с. 16)

21.02.2019 Хмельницьким міськрайонним судом видано виконавчий лист у справі. За вказаним виконавчим листом 18.06.2019 відкрито виконавче провадження № 59375922.

Листом від 12.02.2020 Красилівським районним відділом ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) повідомлено ОСОБА_2 про внесення його відомостей до реєстру боржників. (а.с. 25)

Згідно з довідками КЗЗСО «Ліцей №4 імені Павла Жука Хмельницької міської ради» від 18.01.2024 №28/01-30, від 27.11.2024 №690/01-30, ОСОБА_5 навчається у КЗЗСО «Ліцей №4 імені Павла Жука Хмельницької міської ради», мати дитини систематично спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям, успіхами та потребами дитини, приводить та забирає з ліцею, відвідує батьківські збори, перебуває у складі батьківського комітету, оплачує харчування та додаткові освітні послуги, батько дитини жодного разу навчальний заклад не відвідував, не цікавився у вчителів успіхами дитини (а.с. 69)

Відповідно до довідки ТОВ «Сімейний освітній центр» від 22.01.2024 №01/2024, ОСОБА_5 відвідував курси «Англійська мова для дошкільнят», батько дитини жодного разу не відвідував навчальні заняття, дитиною не цікавився. (а.с. 71)

Згідно з довідкою ФОП ОСОБА_8 №1 від 09.01.2024, ОСОБА_5 навчається в Академії розвитку інтелекту «ІНФОРМАЦІЯ_3» на курсі «Ментальна арифметика», вартість послуг за місяць навчання 1200 грн. (а.с. 72)

За довідками ГО «Спортивний клуб «Проскурів», ОСОБА_5 відвідує спортивну школу «Проскурів», секція дзюдо, батько жодного разу спортивну секцію не відвідував. (а.с. 73-74)

Також ОСОБА_5 є учнем Школи робототехніки та програмування «Робокод», дитина регулярно відвідує заняття, має гарні успіхи у навчанні, мати дитини систематично спілкується з педагогами, оплачує навчання, батько дитини жодного разу заклад не відвідував. (а.с. 76)

Позивачка ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (а.с. 78

Заборгованість зі сплати аліментів відповідача згідно з виконавчим листом № 686/18370/18 від 21.02.2019 станом на 29 листопада 2024 року становить 83474 грн 06 коп, що підтверджується довідкою відділу ДВС у Хмельницькому районі від 29 листопада 2024 року №68123/15.14/44/2. (а.с. 35) Станом на 10.09.2025 заборгованість зі сплати аліментів становить 30598 грн.

Згідно з висновками Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11 квітня 2025 року №957/01-31 та Виконавчого комітету Заслучненської сільської ради Хмельницького району від 18 квітня 2025 року №43-09/2025, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 131-134, 138-139)

Згідно з ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 16.08.2023 у справі №677/1458/21 до ОСОБА_2 застосовувались заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 16.02.2024 у справі №689/392/24 продовжено заходи медичного характеру щодо ОСОБА_2 із звичайним наглядом на 6 місяців.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29.03.2024 у справі №689/737/24 змінено примусові заходи медичного характеру щодо ОСОБА_2 з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно з ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 14.11.2024 у справі №677/1458/21, продовжено ОСОБА_2 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання строком на 6 місяців.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 12.06.2025 у справі №677/1458/21, продовжено ОСОБА_2 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання строком на 6 місяців.

Згідно з висновком лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №79 від 14.02.2025, ОСОБА_2 за рівнем обмеження життєдіяльності - обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку, потребує постійного стороннього догляду. (а.с. 93)

Згідно з довідкою про отримання (неотримання) допомоги №129 від 24.02.2025, за період з 01.08.2024 по 31.01.2025 щомісячний розмір отриманої ОСОБА_2 державної соціальної допомоги становить 2361 грн. (а.с. 94)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

За змістом положень статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Вказані обставини судом першої інстанції взяті до уваги не були.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності, колегія суддів вважає, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав, відсутні. Крім того, батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, у апеляційній скарзі, зазначає, що є особою з інвалідністю другої групи, а тому якщо і припустити не виконання ним батьківських обов`язків то це відбувається внаслідок захворювання та інвалідності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Виконавчого комітету Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області є такими, що мають рекомендаційний характер, які повинні містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від15 квітня 2021 року (справа № 243/13192/19-ц).

Проте, наявні в матеріалах справи висновки органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є недостатньо обґрунтованим та мають рекомендаційний характер, не містять посилань на виключні обставини, які могли б бути підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

У згаданих висновках органів опіки та піклування також не надано оцінки стану психічного здоров`я батька, чи перебуває такий стан у причинному зв`язку з його поведінкою та не виконанням батьківських обов`язків, та не взято до уваги його періодичне перебування на лікуванні.

Посилання позивачки на те, що батько з півторарічного віку дитини не приймає участі у житті сина, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про нього, не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року (справа №466/9380/17).

Крім того, не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав і доводи позивачки про те, що відповідач належним чином не утримував дитину, має заборгованість зі сплати аліментів.

Оскільки наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька/матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька/матері до надання їй належного утримання (постанова Верховного Суду від 23 квітня 2020 року (справа 420/1075/17).

Наполягаючи на позбавленні відповідача батьківських прав, позивачка не вказала у чому ж полягає доцільність та необхідність такого рішення саме для сина, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини.

Таким чином, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також беручи до уваги, що він не вчиняв щодо дитини жорстокого поводження, апеляційним судом не встановлено виключних обставин, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4 .

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цих частинах нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів слід зазначити наступне.

Законодавством передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (стаття 196 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що одним із основних обов`язків батьків є матеріальне утримання дитини, тобто забезпечення дитини мінімально необхідними благами, які необхідні для її життя та виховання.

У разі ухилення батьків від виконання зобов`язання утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття суд може присудити з них на користь іншого з батьків або законного представника, з яким проживає дитина, кошти на її утримання (аліменти).

Один із батьків, із якого присуджені аліменти, зобов`язаний сплачувати їх, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до боржника передбаченої законом відповідальності. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2021 року у справі № 636/3546/17).

Неустойка (пеня) може бути стягнута з особи, яка є винною в ухиленні (простроченні) сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

У разі несплати аліментів у поточному місяці з 1 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне за собою відповідальність у вигляді неустойки.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць множиться на кількість днів заборгованості та на 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 18 січня 2021 року у справі №636/3546/17, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд вправі зменшити розмір неустойки.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення правильно виходив з того, що у період з березня 2024 року до листопада 2024 року ОСОБА_2 не виконував належним чином рішення суду про стягнення аліментів на дитину внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 14382 грн, а тому дійшов вірного висновку про те, що заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача, а тому ОСОБА_1 має право на стягнення з нього неустойки (пені).

Відповідачем не оспорюється розмір нарахованих державним виконавцем аліментів, розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів здійснений судом першої інстанції.

Разом з тим, при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 страждає на хронічне психічне захворювання, перебуває періодично на лікуванні, є особою з інвалідністю ІІ групи, не працює та отримує незначну соціальну допомогу.

Апеляційний суд, враховуючи вказані обставини, вважає, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який стягнуто з відповідача, підлягає зменшенню до 5000 грн. У зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки (пені) підлягає зміні.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку зі зміною рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, слід змінити розподіл судових витрат та судовий збір в сумі 712 грн 52 коп компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. скасувати та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Заслучненська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки (пені) змінити, зменшивши розмір неустойки (пені) до 5000 грн.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. Компенсувати судовий збір в сумі 712 грн 52 коп. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай