КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/9735/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Еталон», поданою представником Костюковичем Федором Феодосійовичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Литвинової І.В., у місті Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Еталон» до ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 про визнання третейської угоди, договору позики, договору уступки права вимоги недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ТОВ «Юридична фірма «Еталон» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , у якому просило визнати недійсним третейське застереження, яке міститься у договорі позики від 22 квітня 2019 року №22/04-19П, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Юридична фірма «Еталон», визнати недійсним договір позики від 22 квітня 2019 року №22/04-19П, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Юридична фірма «Еталон».

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 04 квітня 2023 року представник ТОВ «Юридична фірма «Еталон» ознайомився з матеріалами справи № 4821/3/23, номер провадження 22вк/821/1/23, що знаходиться в Черкаському апеляційному суді. Це матеріали справи про видачу виконавчого документу на підставі рішення третейського суду, яке набрало законної сили, у яких є наявні документи зі справи у третейському суді.

З цих матеріалів справи позивачу ТОВ «Юридична фірма «Еталон» стало відомо про наявність рішення третейського суду, про наявність договору позики від 22 квітня 2019 року № 22/04-19П, в якому міститься третейське застереження, що нібито укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Юридична фірма «Еталон», додаток № 1 від 22 квітня 2019 року (розписка про отримання грошових коштів) до договору позики від 22 квітня 2019 року № 22/04-19П, лист повідомлення від 14 липня 2021 року про укладення договору уступки права вимоги боргу, за отримання якого нібито розписався представник позивача ОСОБА_4 ..

Крім цього в матеріалах справи є копія договору відступлення права вимоги (цесії) від 14 липня 2021 року № 14/07-21/Ц та копії інших документів. У матеріалах справи міститься і копія договору відступлення права вимоги (цесії) від 14 липня 2021 року № 14/07-21/Ц та копії інших документів.

На документах, які відповідачами у цій справі подано до третейського суду, та на підставі яких третейський суд ухвалював рішення чітко видно - підпис представника ТОВ «Юридична фірма «Еталон» ОСОБА_4. не належить останньому.

Останній є засновником ТОВ «Юридична фірма «Еталон», тому у позивача є наявні документи, на яких є підпис ОСОБА_4 , та які свідчать про те, що справжній підпис ОСОБА_4 повністю відрізняється від підпису невідомих осіб/особи, що проставлений нібито від його імені.

Таким чином, на думку сторони позивача, наведене свідчить - третейська угода (у формі третейського застереження, що міститься у договорі позики) є не укладеною, оскільки вона не підписана сторонами, а саме не підписана ОСОБА_4 зі сторони ТОВ «Юридична фірма «Еталон». На підставі викладеного, зазначає, що є всі підстави вважати третейську угоду та договір позики, в якому міститься третейське застереження недійсними. Як наслідок, договір відступлення права вимоги (цесії), укладений на підставі договору позики є також недійсним.

Рішенням Печерського районного суду міста Києвавід 27 лютого 2025 року позов ТОВ «Юридична фірма «Еталон» - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ТОВ «Юридична фірма «Еталон» - Костюкович Ф.Ф. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Юридична фірма «Еталон» в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції помилково було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення комплексної судової почеркознавчої і технічної експертизи.

Наголошує, відповідно до висновку експерта від 12 грудня 2024 року №1173/12/2024 у технічних копіях Договору позики та розписки, підписи виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4 ..

Проте, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було надано оцінку даному висновку експерта.

14 липня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - Солдатова А.О. , відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що під час укладення договору позики №22/04-19/П від 22 квітня 2019 року сторонами за вказаними договорами було досягнути згоди про порядок вирішення спорів, які можуть виникнути при виконанні умов зазначених договорів, зокрема погоджено, що згідно з розділом 7 договору позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року, договорі відступлення права вимоги (цесії) № 14/07-21/Ц від 14 липня 2021 року передбачено Третейське застереження у п. 20 Договору.

Вважає, що відсутність підпису у Договорі позики, довіреності, розписці та Договору цесії сторони позивача - ОСОБА_4 не є доведеним.

Щодо висновку експерта від 12 грудня 2024 року №1173/12/2024 зазначає наступне.

Заявником для проведення такої експертизи є ОСОБА_6 , яка не є ні стороною у справі, ні представником позивача.

При проведенні почеркознавчої експертизи, відповідно до методичних вимог, дослідженню підлягають саме оригінальні об`єкти дослідження без технічного відтворення. Тоді як вбачається із поданого висновку, об`єктами дослідження були технічні (фотографічні) копії документів.

Під час апеляційного провадження до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника відповідача у справі ОСОБА_3 , адвоката Солдатова А.О., який зазначив, що 05 серпня 2025 року між відповідачем у вказаній справі ОСОБА_3 як кредитором та громадянином України ОСОБА_2 укладеного договір відступлення прав вимоги (цесії) №05-08-2025 за умовами якого ОСОБА_7 як кредитор ТОВ «ЮФ «Еталон» уступив ОСОБА_2 право грошової вимоги за договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року до ТОВ «ЮФ «Еталон» у розмірі 8315755,86 грн.

З урахуванням вказаних обставин представник ОСОБА_3 просив замінити відповідача у вказаній справі ОСОБА_3 на належного - нового кредитора ОСОБА_2 .

При вирішенні вказаного клопотання представник ТОВ «Юридична фірма «Еталон» адвокат Костюкович Ф.Ф. не заперечив, щодо задоволення вказаного клопотання.

Представник ОСОБА_2 , адвокат Бохан О.Г. підтримав заявлене представником ОСОБА_3 , адвокатом Солдатова А.О., клопотання про заміну відповідача на належного.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта, ТОВ «Юридична фірма «Еталон» адвокат Костюкович Ф.Ф. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Бохан О.Г. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 та ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» у особі представника за довіреністю ОСОБА_4 укладено Договір позики № 22/04-19/П.

Пунктом 1 вищевказаного договору позики передбачено, що позикодавець ОСОБА_1 передав у власність позичальникові ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» грошові кошти у розмірі 8 056 191, 00 грн, що по курсу НБУ станом на 22 квітня 2019 року становить еквівалент 300 000, 00 доларів США (згідно з офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2019 року 1 долар США коштує 26, 85397 грн), а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк не пізніше 30 листопада 2021 року.

Із пункту 6 Договору позики № 22/04- 19/П від 22 квітня 2019 року слідує, що за прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка прострочена, за кожний день прострочення, а також позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, у порядку, встановленому ст. 625 Цивільного кодексу України.

У підтвердження вищенаведеного, боржником ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» у особі представника за довіреністю ОСОБА_4 видано розписку від 22 квітня 2019 року про отримання грошових коштів у вищевказаному розмірі.

14 липня 2021 року між первісним позикодавцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 14/07-21/Ц, відповідно до п.п. 1-3, 5 якого до ОСОБА_3 перейшло право вимоги за договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року. Про укладення договору відступлення права вимоги № 14/07-21/Ц від 14 липня 2021 року було повідомлено боржника - ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА ЕТАЛОН» шляхом вручення відповідного повідомлення представнику Товариства за довіреністю ОСОБА_4 .

На підставі договору відступлення права вимоги № 14/07-21/Ц від 14 липня 2021 року до ОСОБА_3 перейшло від ОСОБА_1 право вимоги за договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року, тобто, починаючи з 14 липня 2021 року ОСОБА_3 є кредитором за вищевказаним договором позики №22/04-19/П від 22 квітня 2019 року.

Згідно з розділом 7 Договору позики №22/04-19/П від 22 квітня 2019 року (у договорі відступлення права вимоги (цесії) № 14/07-21/Ц від 14 липня 2021 року Третейське застереження передбачено у п. 20 Договору), відповідно до якого сторони встановили наступне: 7.1. Усі правовідносини, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього Договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення Договору, регулюються цим Договором та відповідними нормами чинного законодавства України, у тому числі, але не виключно: Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про виконавче провадження», Цивільним процесуальним кодексом тощо.

Згідно з пунктом 7.2. договору, усі спори щодо відносин, які походять з цього Договору або виникають у зв`язку із ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами.

У відповідності до пункту 7.3. договору відступлення, сторони встановили, що у разі неможливості вирішення спорів шляхом переговорів, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про третейські суди» будь які спори підлягають передачі на розгляд і остаточне вирішення до третейського суду для вирішення конкретного спору (суду ad hoc) одноособово у особі третейського судді Мазовецького Віталія Петровича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

За пунктом 7.4. договору, розмір винагороди третейського судді визначається у розмірі 0,1 % від суми позову, який у будь-якому випадку не може бути меншим за 5 та не може перевищувати 10 розмірів мінімальних заробітних плат для працездатних осіб на момент звернення до третейського суду та підлягає сплаті позивачем одночасно із подачею позовної заяви. При винесенні рішення третейським судом для вирішення конкретного спору витрати зі сплати гонорару третейського судді покладаються на сторони спору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Порядок вирішення спору, місце і час розгляду справи визначається третейським судом для вирішення конкретного спору (суду ad hoc) у особі третейського судді Мазовецького В. П. одноособово з повідомленням сторін про час і місце розгляду справи.

Згідно з пунктом 7.6 винесене третейським судом для вирішення конкретного спору на умовах цього Договору рішення є остаточним і підлягає негайному виконанню сторонами.

За пунктом 7.7. договору, у разі відмови від добровільного виконання будь-якою із Сторін рішення підлягає виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про третейські суди», Законом України «Про виконавче провадження», Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з пунктом 7.8 договору у відповідності до ст. 14 Закону України «Про третейські суди» дане третейське застереження підписано Сторонами даного договору, якими є: Кредитор: громадянин України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України у м. Києві 08 серпня 2003 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; Боржник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН», Україна, 01133, місто Київ, вул. Мечникова, будинок 6, .

Як передбачено пунктом 7.9 договору, третейське застереження у випадку звернення будь-якої із сторін із позовом до третейського суду для вирішення конкретного спору у особі третейського судді Мазовецького В.П. має на меті вирішення предмета спору щодо належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року. Дане третейське застереження укладено шляхом викладення тексту третейського застереження у Договорі позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року одночасно із підписанням Сторонами вищевказаних Договорів 22 квітня 2019 року за адресою: 01133, місто Київ, вул. Мечникова, будинок 6, підписи Сторін на цих Договорах свідчать про затвердження тексту та умов даного третейського застереження та не потребують укладення третейської угоди окремим документом.

Заборгованість у вищевказаному розмірі ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» у строк, встановлений п. 1 Договору позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року не погасило, грошові кошти не повернуло.

Згідно з п. 6 Договору позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року встановлено, що за прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка прострочена, за кожний день прострочення, а також позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, у порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з рішенням правління Національного банку України у період прострочення повернення грошових коштів за Договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року у строк до 09 грудня 2021 року включно встановлено обліку ставку НБУ у розмірі 8,5 %, а починаючи з 10 грудня 2021 року встановлено обліку ставку НБУ у розмірі 9 %.

27 лютого 2023 року третейським судом для вирішення конкретного спору (ad hoc) одноособово у особі третейського судді Мазовецького В. П. винесено рішення про стягнення з ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики № 22/04-19/П від 22 квітня 2019 року у розмірі 12 000 000, 00 грн, витрат на винагороду третейському судді у розмірі 37 500, 00 грн.

За заявою ОСОБА_3 Печерським УП ГУ НП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР № 0000212 від 26 квітня 2023 року про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 190 КК України.

01 травня 2023 року заявник ОСОБА_3 постановою слідчого Печерського УП ГУ НП у м. Києві визнаний потерпілим у кримінальному провадженні і цивільним позивачем.

18 травня 2023 року судовий експерт Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Вапірова Н. склала висновок № СЕ-19/111-23/24776-ПЧ за результатами судової експертизи, призначеної на підставі постанови від 15 травня 2023 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи начальника сектору дізнання Мусулеги Є. у кримінальному провадженні № 0000212 від 26 квітня 2023 року /т. І а. с. 93-101/.

Згідно з вказаним висновком № СЕ-19/111-23/24776-ПЧ від 18 травня 2023 року, підпис в графі «Директор ОСОБА_9.» в довіреності від імені ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» на ім`я ОСОБА_4 щодо представлення інтересів від 18 квітня 2013 року, виконаний ОСОБА_8 /т. І а. с. 100/.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позов не підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилався позивач як на підставу позову, не підтверджено належними доказами.

Обґрунтовуючи даний висновок, суд першої інстанції послався на те, що 18 травня 2023 року судовий експерт Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Вапірова Н. склала висновок № СЕ-19/111-23/24776-ПЧ за результатами судової експертизи, призначеної на підставі постанови від 15 травня 2023 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи начальника сектору дізнання Мусулеги Є. у кримінальному провадженні № 0000212 від 26 квітня 2023 року /т. І а. с. 93-101/.

Згідно з вказаним висновком № СЕ-19/111-23/24776-ПЧ від 18 травня 2023 року, підпис в графі «Директор ОСОБА_9.» в довіреності від імені ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» на ім`я ОСОБА_4 щодо представлення інтересів від 18 квітня 2013 року, виконаний ОСОБА_8 /т. І а. с. 100/.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не повністю відповідає з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55)).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. пункти 110-113 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19 (провадження № 12-41гс23)).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2024 року у справі № 334/5347/22 (провадження № 61-11751св23) зазначено, що: «якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. В аспекті оцінки належності та ефективності обраного позивачкою способу захисту її прав, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що визнання зобов`язань за спірним договором позики відсутніми, у тому числі і передбаченого ним третейського застереження, є цілком ефективним способом захисту прав ОСОБА_1, як спадкоємиці померлого ОСОБА_3 . Судами попередніх інстанцій правильно враховано сталу судову практику Верховного Суду щодо розгляду спорів, які виникли у зв`язку з неукладеністю правочину, та обґрунтовано зазначено про те, що неукладений договір не може бути визнаний недійсним».

У справі, що переглядається, що підставою звернення до суду із вказаним позовом ТОВ «ФК «Еталон» просила визнати недійсними : третейське застереження, яке міститься у договорі позики від 22 квітня 2019 року №22/04-19П, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Юридична фірма «Еталон»; - договір позики від 22 квітня 2019 року №22/04-19П, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Юридична фірма «Еталон» і як наслідок визнання недійсними даних правочинів, просило визнати недійсним також і договір відступлення права вимоги(цесії) від 14 липня 2021 року № 14/07/-21/Ц, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

При цьому, обґрунтовуючи свої вимоги позивач - ТОВ «ЮФ «Еталон» як правову підставу для визнання вище вказаних правочинів зазначила ч. 3 ст. 203 ЦК України, а саме те, що підпис, який поставлений на вище вказаних письмових документах не був вчинений згідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України уповноваженим представником ТОВ «ЮФ «Еталон» ОСОБА_4., а був проставлений сторонньою особою із наслідуванням підпису ОСОБА_4 , що підтверджується висновком експерта №173/12/2024 складеного 12 грудня 2024 року ТОВ «Експертно-дослідна служба України» проведеної на замовлення представника Т ОВ «ЮФ «Еталон» Пінчук Є.А.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги виходить із наступного.

Так із матеріалів справи вбачається, що в провадження Черкаського апеляційного суду перебуває справа №4821/3/23 за заявою представника ТОВ «Юридична фірма «Еталон» - адвоката Яременка Володимира Анатолійовича про скасування рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суду ad hoc) у складі третейського судді Мазовецького Віталія Петровича від 27 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Еталон» про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року клопотання представника ТОВ «ЮФ «Еталон» - адвоката Яременка В. А. задоволено та зупинено провадження у справі за заявою представника ТОВ «ЮФ «Еталон» - адвоката Яременка В. А. про скасування рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суду ad hoc) у складі третейського судді Мазовецького В. П. від 27 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ЮФ «Еталон» про стягнення заборгованості за договором позики до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 757/18537/23-ц за позовом ТОВ «ЮФ «Еталон» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання третейської угоди, договору позики, договору уступки права вимоги недійсними.

Постановою Верховного Суду від 07 вересня 2023 року у вказаній справі № 4821/3/ апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Бобра Дениса Олександровича залишено без задоволення, а ухвалу Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Таким чином колегія суддів вважає, що ТОВ «ЮФ «Еталон» , звертаючись до Черкаського апеляційного суду із заявою про скасування рішення третейського суду для вирішення конкретного спору (суду ad hoc) у складі третейського судді Мазовецького Віталія Петровича від 27 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Еталон» про стягнення заборгованості за договором позики мав обов`язок доводити обставини які є предметом спору і даній цивільній справі, а саме те, що третейська угода у формі третейського застереження є неукладеною з підстав не підписання її представником ТОВ «ЮФ «Еталон».

Доходячи вказаного висновку колегія суддів враховує наступні положення норм матеріального та процесуального права.

Так, згідно зі статтею 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Скасування судом рішення третейського суду не позбавляє сторони права повторно звернутися до третейського суду, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічні положення містяться у частині третій статті 51 Закону України "Про третейські суди", яка передбачає, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участь у справі.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що цей Закон регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та встановлює вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб.

Третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України "Про третейські суди").

Відповідно до статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Таким чином колегія суддів вважає, що саме в межах розгляду справи за №4821/3/23 за заявою представника ТОВ «Юридична фірма «Еталон» - адвоката Яременка Володимира Анатолійовича про скасування рішення третейського суду для вирішення конкретного спору судом повинно бути з`ясовано чи відповідала третейська угода положенням ст. 12 Закону України "Про третейські суди", чи підписувалася вона уповноваженою особою ТОВ, а відповідно чи можна її вважати укладеною.

Разом із цим суд першої інстанції вище вказаних положень Закону України «Про третейські суди» та ст. 458 ЦПК України не врахував та вирішуючи вказаний спір надав оцінку доказам - експертному висновку № СЕ-19/111-23/24776-ПЧ, виготовленому 18 травня 2023 року судовим експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Вапіровою Н. проведено на підставі постанови від 15 травня 2023 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи начальника сектору дізнання Мусулеги Є. у кримінальному провадженні № 0000212 від 26 квітня 2023 року /т. І а. с. 93-101/.

При цьому згідно з вказаним висновком № СЕ-19/111-23/24776-ПЧ від 18 травня 2023 року, підпис в графі «Директор ОСОБА_9.» в довіреності від імені ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» на ім`я ОСОБА_4 щодо представлення інтересів від 18 квітня 2013 року, виконаний ОСОБА_8 /т. І а. с. 100/.

Приймаючи до уваги вказаний висновок як належний доказ у вказаній справі суд першої інстанції не звернув увагу, що предметом спору є не дійсність довіреності виданої ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «ЕТАЛОН» на ім`я ОСОБА_4 щодо представлення інтересів від 18 квітня 2013 року, а недійсність : третейської угоди у формі - третейське застереження, яке міститься у договорі позики від 22 квітня 2019 року №22/04-19П, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Юридична фірма «Еталон»; - договір позики від 22 квітня 2019 року №22/04-19П, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Юридична фірма «Еталон»; договір відступлення права вимоги(цесії) від 14 липня 2021 року № 14/07/-21/Ц, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та відповідно і предметом доказування є перевірка належності підпису ОСОБА_4 на вище вказаних правочинах.

Разом з тим колегія суддів що висновок суду щодо необхідності залишення без задоволення вимог позивача є правильною.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 4 ст. 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову однак з підстав не доведеності позовних вимог, разом із тим колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні даних позовних вимог повинна бути вчинена саме із за неправильно обраного ( неефективного) способу захисту прав, тому колегія суддів суддів з урахування положень п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України та ч.4 ст. 376 ЦПК України вважає за необхідне змінити рішення суду в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог виклавши їх в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Еталон», поданою представником Костюковичем Федором Феодосійовичем, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Мотивований текст постанови складено 08 вересня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв