ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4730/25Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/859/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу № 607/4730/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року (ухвалене суддею Позняком В.М., дати складення повного тексту судового рішення не зазначено) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_3 (далі позивачка) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач, апелянт), про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2015 року у справі №604/12037/14-ц стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 29 серпня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Водночас, враховуючи вік дитини і пов`язані з цим витрати, економічну ситуацію, розмір аліментів, які сплачує відповідач, є замалим. Крім того, станом на теперішній час відповідач проходить службу в Збройних Силах України та у нього є стабільний дохід, а тому покращилося матеріальне становище, що є підставою для зміни способу стягнення аліментів.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_3 просила змінити спосіб стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 700 грн на частки заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2015 року в справі №607/12037/14-ц та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 1211.20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5000.00 грн витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Світлик О.М., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з моменту ухвалення судового рішення від 21 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 аліментів по сьогоднішній день матеріальний стан платника не покращився.

Звертає увагу на те, що мобілізація відповідача до лав Збройних Сил України не є працевлаштуванням і покращенням матеріального стану особи у звичайному розумінні, оскільки вказана обставина є тимчасовою та військова служба за мобілізацією під час воєнного стану є конституційним обов`язком військовозобов`язаних громадян України.

Водночас, відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки в сумі 3500.00 грн щомісячно, що є більше визначеного законом прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та вважає, що зміна способу стягнення аліментів є недоцільним.

Крім того, 05 травня 2025 року представником відповідача подано до суду клопотання про зупинення розгляду справи №607/4730/25, оскільки на даний час ОСОБА_4 перебуває на військовій службі в лавах Збройних Сил України та забезпечує стримування збройної агресії проти України у період воєнного стану, безпосередньо на лінії зіткнення з ворогом. Однак, в судовому засіданні 05 травня 2025 року, суд першої інстанції протокольною ухвалою відмовив у задоволенні такого клопотання, що на думку сторони відповідача є істотним порушенням норм процесуального права.

Також зазначає, що позивачкою не надано суду першої інстанції належних доказів понесених нею витрат на правничу допомогу, що не дає можливості суду встановити розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу та їх реальності.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Також відповідач повідомив, що орієнтовний розрахунок понесених ним судових витрат за розгляд справи в суді становить 11453.44 грн.

24 липня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Скиба В.М., надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що перебування відповідача у лавах Збройних Сил України не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду про зміну стягнення аліментів, та вказує на те, що відповідач отримує систематичний дохід та має можливість допомагати матеріально дитині у розмірі, більшому ніж 700 гривень на місяць. На думку сторони позивача, відповідач умисно всіма силами намагається уникнути того, щоб надавати більше коштів на утримання своєї дитини, тим самим позбавляючи її більших та кращих можливостей в житті.

Також безпідставними є твердження відповідача про те, шо ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження зміни прізвища позивачки, тому суд не може встановити, що ОСОБА_3 є саме тією особою, а саме ОСОБА_6 , на користь якої рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2015 року у справі №607/12037-14-ц вирішено стягувати з ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 700 грн щомісячно, оскільки дана обставина відповідачем в першій інстанції розгляду справи не оспорювалась та підтверджується розрахунком нарахування аліментів, виданий ДВС, довідкою про склад сім`ї, рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, справа №607/17475/24.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 11000.00 грн.

Звертаючись до суду з відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Скиба В.М., подано клопотання про долучення нових доказів, зокрема, свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 21 вересня 2021 року, згідно якого слідує, що ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 .

Відповідно до частини першої, четвертої та восьмої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів звертає увагу, що при подачі до апеляційного суду нових доказів, сторона позивача заявила клопотання про їх долучення, однак необгрунтувала неможливість їх подання до суду першої інстанції. Разом з тим, долучені до відзиву на апеляційну скаргу нові докази складені задовго до ухвалення оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що долучені ОСОБА_3 до відзиву на апеляційну скаргу нові докази до розгляду не приймаються, оскільки такі отримані судом з порушенням порядку, встановленого законом, тобто є недопустимими.

За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_8 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2013 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 липня 2015 року у справі №607/7684/15-ц.

У даному шлюбі народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції

Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2015 року у справі № 607/12037-14-ц вирішено стягувати із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з 29 серпня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття.

Також 21 вересня 2021 року ОСОБА_9 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_7 .

Вказані обставини встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2025 року у справі № 607/17475/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, яке набрало законної сили 25 червня 2025 року та у відповідності до частини четвертої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Згідно з довідкою ДП «Люкс-2» №362 від 23 липня 2024 року дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Такі обставини також підтверджуються витягами з реєстру територіальної громади № 2024/008715963 та № 2024/008715109 від 23 липня 2024 року.

ОСОБА_4 з 04 березня 2025 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою №290 від 06 березня 2025 року, виданою командиром (керівником) майором ОСОБА_10 .

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

У відповідності до статтей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною третьої статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).

Згідно із частинами 1-3 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (частини 1-2 статті 184 СК України).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до вимог статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статей 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Даний висновок викладено в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 143цс13.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч.3 ст.181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Окрім цього право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» прожитковий мінімум у 2025 році на місяць складав для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_3 покликалася на те, що відповідач ОСОБА_4 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2015 року у справі № 607/12037-14-ц сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі, який є недостатнім для забезпечення необхідного життєвого рівня дитини. Крім того, з відповідач мобілізований та проходить службу в Збройних Силах України та має постійний дохід.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 сплачує аліменти на утримання малолітньої доньки в мінімальному розмірі, який орієнтовно становить 1598.00 грн (50% від 3196 грн).

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2015 року у справі № 607/12037-14-ц не встановлено, що на момент ухвалення вказаного судового рішення ОСОБА_4 отримував регулярний дохід.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно виходив з того, що з березня 2025 року відповідач ОСОБА_4 проходить службу у лавах Збройних Сил України, а отже змінився його матеріальний стан, оскільки він має постійний стабільний дохід. Також після ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 січня 2015 року у справі № 607/12037-14-ц, з віком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , збільшилися її потреби, яка навчається. Враховуючи інфляційні процеси в державі, розмір аліментів який стягується, є замалим, його слід збільшити.

Відповідач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі погоджується на збільшення розміру аліментів, однак лише в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн.

При цьому, апеляційний суд враховує процесуальну поведінку відповідача, який з одного боку вважає, що військовий призов за мобілізацією не є працевлаштуванням і покращенням його матеріального становище, з іншого боку, відповідачем не долучено жодного належного документа про реальний його щомісячний дохід за час перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 .

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що існують правові підстави для зміни способу стягнення аліментів, шляхом збільшення розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, такий розмір відповідає рекомендованому розміру аліментів, який би стягувався в порядку частини п`ятої статті 183 СК України в безспірному порядку. Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання доньки та забезпечення її належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідач не надав доказів наявності інших утриманців, а також те, що він не має можливості платити аліменти в такому розмірі.

Доводи апелянта про те, що з моменту ухвалення судового рішення від 21 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 аліментів по сьогоднішній день матеріальний стан платника не покращився, колегія суддів відхиляє, оскільки отримання регулярного доходу відповідача свідчить про протилежне.

Твердження апелянта про те, що зміна способу стягнення аліментів є недоцільним, суд першої інстанції не бере до уваги, оскільки право на вибір способу стягнення аліментів має той із батьків разом з яким проживає дитина.

Також безпідставними є посилання апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи, виходячи з наступного.

Положеннями частини першої статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для обов`язкового зупинення провадження у справі, який є вичерпним.

Так, згідно пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Аналіз пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 29 березня 2023 року у справі №756/3462/20, 14 лютого 2024 року у справі № 466/8799/22.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 не надав наказ по особовому складу на підтвердження факту його перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Апеляційний суд зазначає, що долучена відповідачем довідка командира військової частини НОМЕР_3 від 06 березня 2025 року № 290 не містить конкретної інформації про те, що солдат ОСОБА_4 з 04 березня 2025 року по теперішній час залучається до виконання бойових (спеціальних) завдань в складі свого підрозділу в районах ведення бойових дій.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що довідка від 06 березня 2025 року №290 не є достатньою підставою для зупинення провадження у даній справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Також, апеляційний суд зазначає, що обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розгляду справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Колегія суддів враховує те, що представник відповідача адвокат Світлик О.М. був особисто присутній в судовому засіданні в суді першої інстанції та подав відзив на позовну заяву, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про те, що сторона відповідача мала можливість скористатися усіма процесуальними правами.

Також, апеляційний суд враховує, що дана справа виникає із сімейних правовідносин, розгляд справи визначено в порядку спрощеного провадження, позов поданий в інтересах дочки ОСОБА_5 , 04 квітня 2014 року, представник відповідача брав особисту участь у судовому засіданні, а тому, на думку колегії суддів, у даній справі слід надати перевагу принципу пропорційності та вирішити спір по суті, оскільки зупинення провадження на невизначений строк буде грубо порушувати статі 27 Конвенції ООН про права дитини, а також статті 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження зміни прізвища позивачки, тому суд не може встановити, що ОСОБА_3 є саме тією особою, оскільки вказана обставина встановлена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 березня 2025 року у справі № 607/17475/24, яке набрало законної сили. Більше того у справі № 607/17475/24 брав участь представник ОСОБА_4 - адвокат Світлик О.М.

Твердження апелянта про те, що позивачкою не надано суду першої інстанції належних доказів понесених нею витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки у матеріалах справи міститься попередній розрахунок з детальним описом виконаних робіт та договір про надання правової допомоги від 03 березня 2025 року. Більше того, відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо вирішення питання судових витрат.

Представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Скиба В.М. у відзиві на апеляційну скаргу просив суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати, в тому числі на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанцій апелянтом надано копію договору про надання правничої допомоги від 15 липня 2025 року №б/н, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 23 липня 2025 року за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на суму 11000 грн.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем, в тому числі на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення аліментів. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій у загальному розмірі 11000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_3 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанцій у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені за апеляційний розгляд даної справи, у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копiйок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 15 вересня 2025 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак