Дата документу 02.09.2025
Справа № 334/5835/25
Провадження № 2/334/3269/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Жураківської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення суми,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 24 102 гривень, з яких: заборгованість по кредиту 6 700 грн., заборгованість по відсотках 17 420 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 30.10.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 76677156, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 6 700 грн., строком на 14 днів до 12.11.2023 року зі сплатою 2,5 % за користування кредитом (фіксована).

Позика надана шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача.

14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року, який є додатком до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача.

Станом на момент подання позову до суду сума боргу не погашена.

Представник відповідача надала письмовий відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначила, що нараховані відсотки є непропорційно завищеними та такими, що порушують принцип розумності та добросовісності. Позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач дійсно отримав суму позики у розмірі, вказаному у позовній заяві. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем не є документом первинного бухгалтерського обліку, а лише одностороннім внутрішнім документом фінансової установи. Не надано доказів того, що у позивача є право вимоги за даним договором факторингу, зокрема не підтверджений факт передачі грошей за отримання права вимоги за договором. Відповідач не була повідомлена у законний спосіб про укладення договору факторингу, а тому у неї відсутній обов`язок сплати коштів позивачу. Просила відмовити у позові у повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2025 року відкрито спрощене провадження у справі.

Від представника позивача та відповідача надійшли відповідні клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом

30.10.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 76677156, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало ОСОБА_1 позику у розмірі 6 700 грн., строком на 14 днів під 2,5 % за користування кредитом (фіксована).

Договір позики підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором CJsCMw1w7X, після чого відповідач отримала кредит в сумі 6 700 грн. на свою платіжну карту.

Кредит наданий шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача.

Відповідачем не сплачено вартість кредиту первісному кредитору у повному обсязі, при цьому 13.11.2023 року відповідач сплатила суму процентів за користування кредитом в розмірі 2512,50 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.18-19).

14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до Додаткової угоди №7 від 13.06.2022 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року сторони погодили зміни до п.9.1 Договору в наступній редакції: «Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення його печатками Сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із Сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік».

Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу №22 від 11.04.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

На підтвердження дійсності вимоги, позивачем до матеріалі справи надано додаткову угоду № 7 від 13.06.2022 року до договору факторингу, якою передбачено, що згідно п. 9.1 договору (в новій редакції), договір діє протягом 12 місяців після набрання чинності, до повного його виконання сторонами та автоматично пролонгується на кожний наступний рік у разі відсутності письмового повідомлення про його розірвання (а.с.13).

При цьому посилання відповідача на відсутність доказів оплати позивачем вартості за договором факторингу, як законної підстави для передачі новому кредитору права вимоги за кредитним договором безпідставне, оскільки в матеріалах справи є платіжна інструкція №21156 від 15.04.2024 року (платник ТОВ «ФК «ЄАПБ», отримувач ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», призначення платежу: плата за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди № 22 від 11.04.2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.02021 року). Також до позову позивачем надано сам договір факторингу, додаткову угоду № 22 від 11.04.2024 року та витяг з реєстру боржників №22 із зазначенням П.І.Б. та РНОКПП боржника ОСОБА_1 , номеру і дати договору, суми позики та суми заборгованості, разом з актом прийому-передачі даного реєстру Фактору (а.с.9-12, 14-17).

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у договорі.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.

Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі позичальника із застосуванням електронного підпису із одноразовим ідентифікатором відповідача.

Посилання відповідача на той факт, що вона не підписувала договір за допомогою електронного ідентифікатора та не отримувала суму позики у розмірі 6700 грн., як на підставу недійсності договору, суд вважає необґрунтованою, оскільки в договорі вказаний електронний підпис з одноразовим ідентифікатором «CJsCMw1w7X», номер рахунку відповідача та її електронна адреса, які може надати виключно їх користувач, а їх зазначення є беззаперечною умовою при укладання договору в електронному вигляді. При цьому, з довідки ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вбачається, що ОСОБА_1 13.11.2023 року сплатила суму процентів за користування кредитом в розмірі 2512,50 грн. (а.с.18), і цей факт відповідач не заперечує і не спростовує. Тобто, це також вказує на ту обставину, що відповідач була обізнана про умови договору та володіла інформацією про рахунки, на які необхідно сплачувати суму позики.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що згідно із умовами договору кредит надано загалом на строк у 14 днів з кінцевим терміном повернення 12.11.2023 року.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положеннями статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Для договорів кредиту однією з істотних умов є умови щодо строку надання кредиту.

Угода про зміну істотних умов договору має укладатись у такий самій формі, як і основний договір.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору в частині необмеженого продовження строку кредитування без додаткового укладення відповідних угод суперечать положенням Цивільного кодексу України, а відтак є недійсними в силу приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України і не можуть бути застосовані судом при розрахунку суми заборгованості.

Крім того, позивачем не надано й доказів того, що відповідач активував будь-яку функцію в «особистому кабінеті», чи взагалі має такий «особистий кабінет».

Тому суд приймає до уваги заперечення відповідача про те, що розмір нарахованих процентів за користування кредитом не відповідає «принципу розумності та добросовісності», що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків.

Судом встановлено, що відповідачу надано кредит у розмірі 6 700 грн., які не сплачені відповідачем у повному обсязі, а також відповідачу за строк дії кредитного договору нараховано 17 420 грн. процентів за користування грошовими коштами з урахуванням добровільної сплати нею відсотків в сумі 2512,50 грн. (а.с.18-19).

Оскільки з урахування вищенаведених висновків суду строк дії договору встановлений 14 днів та сплив 12.11.2023 року, а також відповідно до п. 2.3 Договору, фіксована процентна ставка за користування кредитом встановлена 2 345 грн., яка нараховується за ставкою 2,5 % від залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що також підтверджується Додатком №1 до Договору позики з таблицею обчислення загальної вартості кредиту, яка сплачена відповідачем добровільно 13.11.2023 року, тому подальше нарахування кредитором відсотків у розмірі 17 420 грн. є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи встановлений судом факт неповного виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати суми кредиту, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача у розмірі 6 700 грн., яка складається із заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ) заборгованість за договором позики №76677156 від 30.10.2023 року, яка складається із суми заборгованості за кредитом у розмірі 6 700 (шість тисяч сімсот) гривень.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ) судовий збір у сумі 841 (вісімсот сорок одна) гривня 11 копійок.

В задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 03.09.2025 року.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін