ПОСТАНОВА

Іменем України

09 вересня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/910/25

провадження № 22-ц/4809/1197/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Письменного О. А., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Якименко Ольги Ігорівни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , на рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 08 травня 2025 року у складі судді Варакіної Н. Б. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила:

- стягнути на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття;

- стягнути аліменти на своє утримання у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовна заява мотивована тим, що між сторонами було укладено шлюб, в період якого в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між позивачем та відповідачем не було розірвано, однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 було вчинено щодо ОСОБА_1 домашнє насилля, працівниками поліції було винесено терміновий заборонний припис стовно кривдника та застосовано захід термінового заборонного припису у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Зазначений конфлікт виник між сторонами на фоні ухилення відповідача від утримання та матеріального забезпечення позивача та їх спільної дитини.

Усі витрати щодо утримання та виховання дитини ОСОБА_1 несе самостійно, а батько дитини відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини та дружини.

Оскільки ОСОБА_2 є військовослужбовцем, працездатним, інвалідності не має, працює, отримує дохід у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення) та має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 08 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.01.2025 до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 30.01.2025 до досягнення дитиною трьох років до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи надані відповідачем докази, матеріальне становище отримувача аліментів, наявність у платника аліментів іншої дитини, а також того, що фактично він та його мати виховують її, відсутність виконавчих проваджень щодо стягнення аліментів на утримання будь-кого, тощо, ОСОБА_2 спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, а на утримання дружини - в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Якименко О. І., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , просить частково скасувати рішення Фортечного районного суд м. Кропивницького від 08 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги: визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу ОСОБА_2 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та визначити розмір аліментів на утримання дружини, ОСОБА_1 у розмірі 1/10 частини всіх видів доходу ОСОБА_2 , щомісячно, строком до досягнення дитиною трирічного віку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано фактичні обставини даної справи щодо матеріального становища відповідача, розміру його грошового забезпечення, не в повній мірі досліджено докази по справі, не враховано, що відповідач повністю утримує свою матір та свого сина від першого шлюбу, якого залишила мати на повне виховання та утримання.

Позивач у своєму позові спотворила інформацію про те, що нібито відповідач вчиняв домашнє насильство, не повідомила суд про те, що вона повернулася до свого колишнього чоловіка, в той час, як ОСОБА_2 виконує бойові накази та розпорядження, боронить країну від ворога.

Відповідач є військовослужбовцем та потребує постійного лікування та реабілітації внаслідок отриманих травм під час несення служби в ЗСУ, та отримує грошове забезпечення в середньому розмірі 55 000 грн щомісячно, а після відрахування усіх податків та сплати аліментів йому залишається близько 13 000 грн, як наслідок, на його утримання та придбання військової амуніції нічого не залишається.

Відзив на апеляційну скаргу

Від адвоката Болотських А. Ю., яка представляє інтереси ОСОБА_4 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити ОСОБА_2 в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 08 травня 2025 року залишити без змін.

Розгляд справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, суд вирішив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Син проживає разом з позивачем.

Відповідач є працездатним, військовослужбовець, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини надає.

ОСОБА_2 самостійно виховує сина 2015 року народження, яким опікується його мати.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обов`язок батьків.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності під час розгляду справи судом визначає можливості й обов`язки сторін щодо доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 21 травня 2024 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб (а. с. 12).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 10).

Відповідно до копій Витягів з реєстру територіальної громади № 2024/006513722 від 04.06.2024 та № 2025/000893346 від 22.01.2025 місце реєстрації ОСОБА_3 зареєстроване разом з його матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9, 11).

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади № 2025/0045255/41 від 07 квітня 2025 року адреса місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована: АДРЕСА_2 (а. с. 46-47).

Згідно копії акту про фактичне місце проживання (непроживання) від 09 квітня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , фактично проживає з бабусею ОСОБА_6 , з 2017 року за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 45).

Згідно копії військового квитка серії НОМЕР_3 від 20 лютого 2023 року та довідок ПФУ форми ОК-7 та форми ОК-5 ОСОБА_2 є військовослужбовцем, проходить службу в ЗСУ та отримує грошове забезпечення (а. с. 51-55, 82-85).

З аналізу встановлених судом обставин та наданих сторонами доказів вбачається, що малолітній син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, а тому враховуючи інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків, а також враховуючи те, що батько дитини, зобов`язаний та має можливість утримувати дитину до досягнення нею повноліття, врахувавши матеріальний та сімейний стан останнього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку та на утримання дружини - в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку, розмір яких відповідає принципам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано матеріального становища відповідача, розмір його грошового забезпечення, а також те, що відповідач повністю утримує свою матір та свого сина від першого шлюбу, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки вказані обставини були враховані судом при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, та їм була надана належна оцінка.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач у своєму позові спотворила інформацію про те, що нібито відповідач вчиняв домашнє насильство, та не повідомила суд про те, що вона повернулася до свого колишнього чоловіка, оскільки вказані твердження не впливають на наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини і дружини та не входять до предмета доказування при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що відповідач є військовослужбовцем та потребує постійного лікування та реабілітації внаслідок отриманих травм не підтвердженні належними та допустимими доказами та не спростовують обставин працездатності відповідача та його можливості сплачувати аліменти на утримання сина та дружини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Якименко Ольги Ігорівни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 08 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. А. Письменний

О. І. Чельник