Провадження № 2-о/752/482/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.09.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

секретаря судового засідання Шевченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

за участю заявниці ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

заявниця звернувся до Голосіївського районного суду м.Київ із заявою про видачу обмежувального припису стосовно свого чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав у спосіб заборони на шість місяців:

1)перебувати в місті проживання (перебування) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

2)наближатися на відстань ближче 100 метрів домісця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

3)вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;

4)особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує на те, що 04.07.2025 зі сторони ОСОБА_2 по відношенню до неї відбулося фізичне насильство, що має ознаки кримінального діяння.

Заявниця стверджує, що ОСОБА_2 намагався її задушити, завдав їй тілесних ушкодження та забрав мобільний телефон.

Необхідність у винесенні обмежувального припису заявниця обґрунтовує також тим, що вона боїться зі своє життя та здоров`я, оскільки ОСОБА_2 погрожував їй смертю.

Враховуючи вказані обставини, посилаючись на положення глави 13 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України а також Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця просила суд видати обмежувальний припис стосовно стосовно свого чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2025, головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.09.2025 (п`ятниця) відкрито провадження у справі та призначено судове засідання з повідомленням сторін по справі на 15.09.2025 (понеділок).

У судове засідання 15.09.2024 з`явилися: заявниця ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, дійшов до такого висновку.

Відповідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно статті 12 та статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У пункті 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2023 у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23), зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.06.2022 у справі № 216/4309/21 (провадження № 61-1199св22), вказано, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.02.2021 у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20) вказано, що «оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками(див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.03.2023 у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22).

Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Оцінюючи доводи заявниці, суд виходить з такого.

Відповідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Відповідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного, економічного та психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Суд, перевіривши подану заяву, вважає за необхідне звернути увагу, що заявниця фактично посилалася на застосування відносно неї трьох форм домашнього насильства, а саме: економічного, фізичного та психологічного.

На обґрунтування вчинення заінтересованою особою економічного насильства заявниця вказує, що ОСОБА_2 , будучи зареєстрований в одній квартирі із заявницею не здійснював оплату комунальних послуг.

Як доказ застосування фізичного насильства, заявниця наводить медичну документацію щодо отриманих травм, які були завдані, з її слів, ОСОБА_2 ; доказами звернення заявниці до органів поліції, а також показання її дочки - ОСОБА_3 , допитаної як свідка.

Як доказа застосування щодо неї психологічного насильства, заявниця наводить аудіо та відео записи погроз, що були висловлені ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 .

Суд встановив, що 30.01.1988 відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , прізвище якої було змінено на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до талону - повідомлення єдиного обліку № 42161 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію суд встановив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомила Голосіївське УП ГУНП в м. Києві про те, що в ніч з 03.07.2025 по 04.07.2025, о 00:05 годині ОСОБА_2 схопив ОСОБА_1 за шию і душив її, чим завдав тілесних ушкоджень та спричинив фізичний біль.

07.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення передбаченого статтею 115 КК України.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань суд встановив реєстрацію Голосіївським УП ГУНП в м. Києві кримінального провадження: 0000654 про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києві від 23.10.2014 у справі № 752/17651/14-п ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру.

Відповідно до метичних довідок Комунального некомерційного підприємства Київська міська клінічна лікарня №12 від 06.07.2025 та від 07.07.2025 ОСОБА_1 були нанесені ущкодження м`яких тканин щелепної ділянки обличчя.

Згідно Довідки Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству (КМЦГР) від 05.09.2025 № 051/043/С-55-59 суд встановив, що ОСОБА_1 03.09.2025 зверталася до КМЦГР за консультацією психолога та юрисконсульта з питань протидії домашньому насильству.

Згідно Виписки з історії хвороби №610784 КНП «Київська міська клінічна лікарня №10», суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 30.07.2025 по 06.08.2025 була госпіталізована до вказаного закладу із травмами зорового нерву після перенесеної ЗЧМТ (04.07.2025): струс головного мозку.

05.07.2025 ОСОБА_1 зверталася за медичною консультацією до медичного закладу із скаргами на біль у шиї після фізичного насильства зі сторони чоловіка.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомила суду, що 04.07.2025, о 00:05 годині, під час повітряної тривоги, вона повернулася до дому за адресою: АДРЕСА_1 та побачила свою матір - ОСОБА_1 на підлозі без свідомості; допомогла їй підвестися та дійти до ванної кімнати. Після цього ОСОБА_1 повідомила своїй дочці, що її побив ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 також повідомила, що у вказаний період в квартирі за адресою АДРЕСА_1 знаходився її батько - ОСОБА_2 , який у нецензурній формі висловлював усні погрози на адресу ОСОБА_1 , зокрема погрожував її фізично знищити.

На підтвердження свої показань ОСОБА_3 надала власний мобільний телефон, на який був зроблений аудіозапис розмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на якому останній висловлює погрози на адресу заявниці.

Окрім цього, ОСОБА_1 надала для огляду в судовому засіданні власний мобільний телефон на який був здійснений відеозапис ОСОБА_2 , який поводиться агресивно та висловлює погрози на її адресу.

Зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 така поведінка ОСОБА_2 є систематичною.

Із наданих для огляду в судовому засіданні правовстановлюючих документів суд встановив, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 постійно не проживає у вказаній вище квартирі, а навідується туди періодично.

З огляди на вказані докази суд дійшов висновку про здійснення зі сторони ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 фізичного та психологічного насильства, яке полягало у завданні фізичних травм, побоїв та погроз їх завдання.

Водночас суд зазначає, що факт несплати заінтересованою особою комунальних платежів не свідчить про економічне насильство та не є підставою для видачі обмежувального припису на цій підставі.

Враховуючи викладене, зважаючи на сукупність доказів, які підтверджують факт фізичного та психологічного насильства по відношенню до заявниці зі сторони ОСОБА_2 , її звернення до правоохоронних органів та медичних установ, визнання заінтересованої особи винним згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2014 у справі № 752/17651/14-п у вчиненні домашнього насильства, суд дійшов до висновку про те, що заінтересована особа як кривдник систематично вчиняє домашнє насильство, зокрема психологічне, стосовно заявниці, а тому наявні правові підстави для видачі обмежувального припису та встановлення заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, суд вважає, що строк дії обмежувального припису має бути пропорційним і достатнім, а тому, з урахуванням оцінки ризиків, дійшов висновку, про те, що максимальний строк дії обмежувального припису за обставин, встановлених судом повинен становити два місяці.

Суд також зазначає, що критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння і користування майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи мало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тимчасове обмеження права кривдника на користування житлом з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису в порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього.

У справі, яка розглядається, суд дійшов висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству» про видачу обмежувального припису кривднику, суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи.

В силу частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Згідно з частини четвертої статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Відповідно до статті 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Керуючись статтями 1-3, 7, 15, 18, 19, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 272, 293, 350-1 -350-8 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково

Встановити заходи тимчасового обмеження прав у спосіб заборони на два місяці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1: 1 ) перебувати в місті проживання (перебування) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) наближатися на відстань ближче 100 метрів домісця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;

4) особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 15.09.2025.

Суддя С.О. Чекулаєв