Справа № 486/311/25
Провадження № 2/486/558/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Волощук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Гайдук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 29.01.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №29.01.2024-100002547 в електронній формі шляхом підписання заявки до договору. Позичальник прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписавши відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим ним у порядку, передбаченому вказаним договором. За п.3.1. договору, кредитор зобов`язався надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до даного договору, останній отримав кредит у розмірі 6000,00 грн., строком на 42 дні, за фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 2%. Позивачем на картковий рахунок відповідача була перерахована сума у розмірі 6000,00 грн., що підтверджується квитанцією про електронний переказ грошових коштів від 29.01.2024 року. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на день подачі позову, утворилась заборгованість у загальному розмірі 11 880,00 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000,00 грн. та відсотках у розмірі 5880,00 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 21.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням (викликом) сторін.

14.04.2025 року відовідач ОСОБА_1 подав до суду заперечення, в яких зазначив, що даний кредит оформлений на нього незаконно.

18.04.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме виписки по особовому рахунку відповідача.

З 18 по 21 квітня 2025 року суддя перебувала у щорічній відпусці, 07.05.2025 у відрядженні, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

03.07.2025 на виконання вимог ухвали АТ "А-Банк" було надано виписку по особовому рахунку відповідача.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому у позовній заяві представник позивача зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений. Також судом було здійснено виклик відповідача оголошенням, яке розміщено на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України».

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 29.01.2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №29.01.2024-100002547 шляхом подачі пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки, що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до його умов ТОВ "Споживчий центр" надає позичальнику кредит у розмірі 6000,00 грн, строком на 42 дні. Способом перерахування кредитних коштів у рахунок кредиту здійснюється використанням реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_1 .

Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість закредитним договором №29.01.2024-100002547 від 29.01.2024, до матеріалів позовної заяви долучено докази факту надання відповідачу кредиту на підставі щодо договору №29.01.2024-100002547 від 29.01.2024,а саме квитанція проперерахунок коштів у розмірі 6000 грн: платіж , платник - «Швидкий кредит», отримувач - карта/рахунок НОМЕР_2 .

Разом з тим, на виконання ухвали суду від 19.05.2025 АТ «А-Банк» повідомило, що у громадянина ОСОБА_1 (РНОККПП: НОМЕР_3 ) станом на 24.06.2025 відсутня платіжна картка № НОМЕР_2 /а.с.66/.

Суд зауважує, що доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед Банком та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 200/5647/18 в постанові від 16 вересня 2020 року.

Суд звертає увагу, на те, що ні квитанція, ні відомості АТ «А-Банк» не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «Споживчий центр» коштів в сумі 6 000 грн. на картковий рахунок, який належить саме ОСОБА_1 . Крім цього, вказаною квитанцією не підтверджується, що переказ коштів було здійснено саме ТОВ «Споживчий центр».

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Споживчийцентр» не надавав на підтвердження позовних вимог виписку по рахунку ОСОБА_1 .

Внаслідок викладеного, суд позбавлений можливості перевірити чи виникла вказана позивачем заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, також неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

З навденого вбачається, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та розмір заборгованості, порядок нарахування якої відповідає умовам кредитного договору.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 61-28582ск18.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Споживчийцентр» про стягнення заборгованості, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

У зв`язку із відмовою судом у задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі необхідно залишити по фактично понесеним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Волощук