ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1027/25 Номер провадження 22-ц/814/3535/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., секретарі судового засідання Буйновій О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Сотник Ірини Леонідівни, яка діє в інтересах Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 червня 2025 року у справі за позовною заявою Полтавського обласного комунально виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 11.02.2025 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачу надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру АДРЕСА_1 за період з 01.12.2021 по 01.01.2025 існує заборгованість в розмірі 48871,57 грн.

Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

В своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 54901,47 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 червня 2025 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.12.2021 по 01.01.2025 в розмірі 36772,25 грн та 3 % річних в сумі 1183,18 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 4846,72 грн, а всього 42802 грн 15 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" понесені судові витрати в розмірі 2360,68 грн.

З вказаним рішенням суду не погодився представник Сотник І.Л., яка діє в інтересах ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», в якій прохає рішення Київського районного суду м. Полтави від 11.06.2025 року скасувати в частині відмови стягнення заборгованості за послугу з постачання гарячої води та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за спожиту послугу постачання гарячої води, що утворилася за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01.12.2021 по 01.01.2025 року в розмірі 12 099,32 грн., задовільнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги, зазначає, що ОСОБА_1 у період з 01.12.2021 року по 01.01.2025 року в повному обсязі не виконував взяті на себе зобов`язання по оплаті послуг. У зв`язку з цим за період з 01.12.2021 року по 01.01.2025 року виникла заборгованість в розмірі 48871.57 грн.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не дослідив питання правомірності нарахування за послугу з постачання гарячої води після закінчення строку повірки засобу вимірювальної техніки, оскільки для розподілу не приймаються показання вузла розподільного обліку, і приміщення не вважається оснащеним вузлом обліку до дати прийняття на абонентський облік повіреного засобу вимірювальної техніки. Крім того, відповідач не надав належних доказів, що повірка вузла розподільного обліку гарячої води в період з 25.04.2010 по 27.05.2024 за адресою: АДРЕСА_2 була проведена.

Акцентує увагу суду, що посилання ОСОБА_1 на відсутність зобов`язань по оплаті за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.12.2021 по 01.01.2025 року є необґрунтованими.

Відзив на адресу Полтавського апеляційного суду не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належала ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, саме з 13.03.2011 відповідачу як спадкоємцю належить спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 .

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.11.2024.

З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що з липня 2024 року нарахування за постачання гарячої води відсутнє, за травень та червень 2024 року здійснено перерахунок.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 01.12.2021 позивач здійснював нарахування за постачання гарячої води, загальна сума заборгованості станом на 01.01.2025 складає 12099,32 грн. Разом з тим, згідно інформації КП «Полтававодоканал» за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок НОМЕР_1 , з 01.01.2021 по 30.04.2025 використання води по лічильниках відсутнє, водою не користувалися.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

За змістом частини першої статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №750/12850/16-ц від 26.09.2018, №642/2858/16 від 06.11.2019.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.

Так, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належала ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, саме з 13.03.2011 відповідачу як спадкоємцю належить спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 .

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.11.2024.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.12.2021 по 01.01.01.2025 надавав послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , але плата за послуги за вказаний період, що є предметом судового розгляду, не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 48871,57 грн.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено і опломбовано лічильники гарячої та холодної води.

З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що з липня 2024 року нарахування за постачання гарячої води відсутнє, за травень та червень 2024 року здійснено перерахунок. За період з 01.12.2021 позивач здійснював нарахування за постачання гарячої води, загальна сума заборгованості станом на 01.01.2025 складає 12099,32 грн.

Разом з тим, згідно інформації КП «Полтававодоканал» за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок НОМЕР_1 , з 01.01.2021 по 30.04.2025 використання води по лічильниках відсутнє, водою не користувалися, тому в даному випадку суд першої інстанції правомірно приходить до висновку, що сума заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, яка підлягає стягненню з відповідача в межах заявленого періоду, складає 36772,25 грн (48871,57 грн 12099,32 грн).

Тому враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновками районного суду про наявність підстав для стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з відповідача, в межах заявленого періоду в сумі 36772,25 грн та 3 % річних в сумі 1183,18 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 4846,72 грн, а всього 42802 грн 15 коп, оскільки відповідач покладені на нього як на споживача обов`язки належним чином не виконував, за отримані послуги не сплачував.

Доводи апеляційної скарги викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при перегляді його в апеляційному порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Сотник Ірини Леонідівни, яка діє в інтересах Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»- залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 вересня 2025 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.Б. Бутенко _________________ О.І. Обідіна