Справа №: 398/2333/25
провадження №: 2/398/1842/25
"16" вересня 2025 р. м. Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Шинкаренко І.П.,
за участю секретаря судових засідань Черткова А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,
Ухвалою судді від 28 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надсилання судової повістки за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву, тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом встановлено наступне.
Згідно з постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 вересня 2023 року у справі № 404/7275/23 ОСОБА_1 визнано винним за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: 19 серпня 2023 року о 09-52 год., керуючи транспортним засобом «Тата LPT 613», д/н НОМЕР_1 , по вул. Київська, 75 в м. Кропивницькому, в порушення пунктів 2.3 «б», 22.2 ПДР України, не перевірив надійність розташування і кріплення вантажу, та під час руху не контролював це, не запобіг його падінню, в результаті чого вантаж автомобіль «Оpel Vectra», д/н НОМЕР_3 , випав з платформи та здійснив наїзд на транспортний засіб, який стояв автобус - «МАЗ 103486», д/н НОМЕР_2 . Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Тата LPT 613», номерний знак НОМЕР_1 , станом на 19 серпня 2023 року була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова Група «ТАС», що підтверджується полісом № АТ 3607616.
Власником транспортного засобу «МАЗ 103486», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є КП «Електротранс», що вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 20 вересня 2017 року.
Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за вх. № 293 КП «Електротранс» звернулося до АТ «СГ «ТАС», повідомивши про обставини ДТП, яка сталася 19 серпня 2023 року.
Також КП «Електротранс» 13 вересня 2023 року подав до АТ «СГ «ТАС» заяву про страхове відшкодування.
Актом огляду транспортного засобу МАЗ 103489, реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлено та зафіксовано пошкодження автобуса.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (Закону Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до Закону страховим випадком є ДТП, що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Підпунктом «г» пункту 38.1.1 частини 38.1 зазначеного Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.
Позивач при зверненні до суду із позовом виходив з того, що ст. 38 п. 38.1. пп. 38.1.1. «г» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає право на пред`явлення до відповідача вимоги про відшкодування збитків у порядку регресу.
Предметом доказування в цій справі є прямий причинно-наслідковий зв`язок між невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху і дорожньо-транспортною пригодою. При цьому, такий зв`язок відповідно до закону повинен бути визначений установленим порядком, тобто, має бути встановлений і підтверджений офіційно, з додержанням нормативних актів, компетентною та уповноваженою особою, органом тощо.
Разом з тим, в матеріалах цивільної справи докази щодо невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху відсутні. Твердження позивача в заяві про те, що відповідач не перевірив надійність розташування і кріплення вантажу та під час руху не контролював це, не запобіг його падінню, в результаті чого вантаж (автомобіль) випав із платформи та здійснив наїзд на транспортний засіб, не свідчить про наявність технічної несправності транспортного засобу та його обладнання. Неналежне закріплення водієм вантажу та невиконання ним відповідних вимог ПДР не є невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР у розумінні ст.38 п.38.1. пп.38.1.1. «г» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки вантаж не є конструктивним елементом, обладнанням автомобіля. Причинно-наслідковий зв`язок між невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам ПДР і дорожньо-транспортною пригодою відповідно до закону встановленим порядком не визначався.
Таким чином, можна дійти висновку, що сам по собі факт недодержання водієм вимог ПДР щодо правил кріплення вантажу не є тотожним поняттю невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам ПДР як підстави для пред`явлення регресного позову, що розглядається.
Судом встановлено, що ДТП сталась з вини ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 вересня 2023 року у справі № 404/7275/23.
Згідно із зазначеною постановою ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 «б», 22.2 Правил дорожнього руху України, що відповідно перебувають у прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та наслідками у виді спричинення пошкоджень транспортних засобів, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП
Згідно з підпунктом «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 22.2 Правил дорожнього руху, водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.
Постановою суду від 12 вересня 2023 року константовано вину водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в тому, що він не перевірив надійність розташування і кріплення вантажу та під час руху не контролював це і не запобіг його падінню, в результаті чого вантаж випав з платформи та здійснив наїзд на транспортний засіб.
Разом з тим, вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання передбачені розділом 31 ПДР України. Аналіз норм зазначеного розділу у сукупності з іншими вимогами та правилами, встановленими до організації дорожнього руху в Україні, дає підстави зробити висновок, що незакріплений вантаж не є невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, при яких забороняється його експлуатація.
Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 вересня 2023 року у справі № 404/7275/23 не встановлювалось, що ДТП сталося у зв`язку з невідповідністю технічного стану чи обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР, оскільки ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за порушення п.2.3 «б» ПДР України, а також п. 22.2 ПДР України, які не регулюють вимоги до технічного стану чи обладнання транспортного засобу.
У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.
Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
З огляду на викладене, на переконання суду, матеріали справи не містять доказів того, що ДТП за участю відповідача є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу відповідача існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Таким чином, за відсутності доказів технічної несправності автомобіля «Тата LPT 613», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , наслідком якої і стала ДТП, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосував норми підпункту «г» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та стягнення у порядку регресу з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування, яка виплачена останнім потерпілій у ДТП особі, у зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 16 вересня 2025 року.
Учасники справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .
Суддя І.П. Шинкаренко