Справа № 502/1041/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся в інтересах позивача до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. З позовної заяви, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , який приходився батьком ОСОБА_2 та чоловіком ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на: - 1/2 частини в житловому будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Під час життя спадкодавець залишив заповідальне розпорядження (заповіт), посвідчений в Новоселівській сільській раді, яким заповідав усе своє майно, що належатиме йому на час смерті ОСОБА_2 , тому спадкування після його смерті здійснюється за заповітом. У відповідний шестимісячний строк позивачка ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, ст. 1223 ЦК України, звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. із заявою про прийняття спадщини в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Спадкова справа № 30/2024, заведена 07.03.2024 р. Інший спадкоємець на обов`язкову частку у спадщині (ст. 1241 ЦК України), вдова спадкодавця ОСОБА_3 хоча й вважається такою, що прийняла спадщину фактично (вступом в управління та володіння спадковим майном) на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак в подальшому вона відмовилась від оформлення обов`язкової частки у спадщині, таким чином, відповідачка на спадщину не претендує та не заперечувала, щоб позивачка оформила спадкове майно на своє ім`я. Враховуючи вищенаведене, після спливу шестимісячного строку із дня відкриття спадщини, позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи своє рішення про відмову тим, що право власності на спадкове майно за життя спадкодавця не було зареєстроване у встановленому законом порядку.

В зв`язку з зазначеним, представник позивача просив суд:

- Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за заповітом на: 1/2 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 16.06.2025 р. на підставі відповідного позову було відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання.

07.07.2025 р. представником позивача було надано заяву, відповідно до якої він підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без участі позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_3 , в судове засідання не прибула, 08.07.2025 р. надала заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Ухвалою суду від 09.07.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом учасників справи.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, суд ухвалює рішення за відсутності учасників справи за наявності законних підстав наявних в матеріалах справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 24.05.1969 р., запис акта про народження № 8 рос. ОСОБА_5 та рос. ОСОБА_3 є батьками: рос. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 28.10.1989 р., рос. ОСОБА_7 та рос. ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 28.10.1989 року, про що зроблено актовий запис за № 18. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_8 ».

Згідно свідоцтва про шлюбу виданого повторно 14.02.2024 р., ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 13.11.1965 року, про що зроблено актовий запис за № 11. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_10 ».

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 від 05.12.2023 р., актовий запис № 533, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Кілійської міської ради № 37 від 27.03.2025 р. на день смерті ОСОБА_4 з ним за адресою: АДРЕСА_1 проживала його дружина ОСОБА_3 .

З заповіту від 06.08.2015 р. вбачається, що ОСОБА_4 заповідав ОСОБА_2 все своє майно на що він матиме право за законом на день смерті.

Згідно заяви від 07.03.2024 р. спрямованої до приватного нотаріуса Єфимової Т.І., ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно виписки з погосподарської книги виконавчого комітету Кілйської міської ради № 465 від 24.09.2024 р., згідно запису в погосподарській книзі Новоселівської сільської ради за 1991 1995 роки № 11, особовий рахунок № НОМЕР_4 , склад колгоспного двору станом на 16.04.1991 року за адресою: АДРЕСА_1 , був такий: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , голова сім`ї, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина.

Згідно листа № 83/02-14 від 14.02.2025 р. приватний нотаріус Єфимова Т.І. відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи своє рішення про відмову тим, що право власності на спадкове майно за життя спадкодавця не було зареєстроване у встановленому законом порядку.

Спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заведена Єфимовою Т.І., приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області, 07.03.2024 року за №30/2024 рік, що підтверджує витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76118706 від 07.03.2024 року.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорту, виготовленим комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: житловий будинок літ. А1, загальна площа 124,1 кв.м., житлова площа 73,2 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, навіс літ. Г, убиральня літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. Ж, сарай літ. З, сарай літ. И, навіс літ. К, надвірні споруди №1-7.

Згідно довідки № 8 від 08.01.2025 р. наданої КП КМР БТІ станом на 01.01.2013 р. право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на

15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Таким чином, у відповідному колгоспному дворі мали рівні частки відповідач по справі ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, після смерті ОСОБА_4 , виходячи з принципу рівності часток, відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки відповідного колгоспного двору, на яку претендує позивач як спадкоємець за заповітом.

Як зазначено в ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Виходячи з відповідних положень законодавства, заповіт є основним документом, який визначає долю майна померлої особи, маючи пріоритет перед іншими формами спадкування.

Відповідно до п.п. 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.21 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як встановлено судом з наданих доказів, позивач по справі прийняла спадщину, як спадкоємець за заповітом, шляхом подання відповідної заяви нотаріусу, як це передбачено положеннями ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Разом з тим, судом встановлено, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 , разом із ним за однією адресою була зареєстрована його дружина, відповідач по справі ОСОБА_3 , що крім відповідної довідки, також підтверджується відомостями про реєстрацію з копії паспорту відповідача, наявного в матеріалах справи, а також заяви відповідача про визнання позову, де зазначено її адресу місця проживання.

Враховуючи, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України відповідач ОСОБА_3 є непрацездатною вдовою, як прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у встановлений законом строк не подала заяву нотаріусу про відмову від обов`язкової частки і докази про протилежне до позову не додані, а лише зазначено, що відповідач відмовилась від оформлення обов`язкової частки у спадщині, що не є тотожним відмові від обов`язкової частки, суд приходить до висновку, що відповідач має право на половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), тобто на 1/4 частку будинку.

Отже, позивач, як спадкоємець за заповітом має право успадкувати лише 1/4 частку будинку, проте на має можливості отримати свідоцтво про право на спадину у нотаріуса, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що, незважаючи на визнання позову відповідачем, яке не ґрунтується на вищенаведених положеннях законодавства, позов слід задовольнити частково, визнавши право позивача на відповідну частку спадкового майна.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1223, 1241, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на 1/4 частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: житловий будинок літ. А1, загальна площа 124,1 кв.м., житлова площа 73,2 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, навіс літ. Г, убиральня літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. Ж, сарай літ. З, сарай літ. И, навіс літ. К, надвірні споруди № 1-7, - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников