Провадження № 2-з/522/517/25
УХВАЛА

17 вересня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Дельта Банк», Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу та витребування майна.

15.09.2025 від ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ростомов Г. А., до суду надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Заяву передано судді 16.09.2025.

В обґрунтування заяви зазначає, що 20.10.2023 позивач зверталася до суду в рамках даної справи із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та будь яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладання договору купівлі продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24.10.2023 заявнику у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Указує, що 11.09.2023 Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/17024/17 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.

24.10.2023 у справі № 522/17024/17 за заявою ОСОБА_2 заяву про скасування заходів забезпечення позову залишено без розгляду.

23.05.2024 ОСОБА_2 у справі № 522/17024/17 звернувся із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у виді арешту на квартиру АДРЕСА_1 , вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2018.

Ухвалою суду від 17.06.2024 у справі № 522/17024/17 заходи забезпечення позову скасовано.

15 липня 2024 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, серія та номер: 1550, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рижковим О. О., відчужив квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 .

Ухвалами суду від 29.05.2025 ОСОБА_3 залучено до участі у справі № 522/16628/23 як співвідповідача, витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рижкова О. О. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи з посвідчення договору купівлі-продажу від 15.07.2024 квартири АДРЕСА_1 , серія та номер 1550.

26.08.2025 ОСОБА_1 отримала позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення. З ухвали суду про відкриття провадження стало відомо, що ОСОБА_3 подарував квартиру АДРЕСА_1 своїй доньці ОСОБА_4 за договором дарування від 24 квітня 2025 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рижковим О. О., зареєстрованим в реєстрі за № 705.

Вважає, що її посилання у заяві про забезпечення позову від 20 жовтня 2023 року були обґрунтованими, спірна квартира без забезпечення позову була відчужена неодноразово, без забезпечення позову судовий процес ускладнено, існує потреба у постійній зміні позову, складу сторін та пошуку цих сторін для їх належного сповіщення про розгляд справи, витребування матеріалів угод з відчуження, набувачі предмета спору звертають до ОСОБА_1 свої права та подають позов через те, що на їх користь було відчужено квартиру, яка є предметом спору.

У зв`язку з відчуженням квартири на користь ОСОБА_4 позивачу необхідно вчиняти процесуальні дії: просити суд витребувати нотаріальну справу, залучити співвідповідача, змінити позовну заяву у прохальній частині.

Зазначає, що остаточним рішенням у справі № 522/17024/17 відмовлено ОСОБА_2 у виселенні позивача та її родини.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову вже ускладнило як процес, так і виконання рішення суду у майбутньому.

На думку позивача, заявлений спосіб забезпечення позову не обмежить законних прав будь - яких інших осіб, в тому числі самого набувача ОСОБА_4 , оскільки за умови її наміру розпорядитися квартирою забезпечення позову має бути обов`язково застосовано, а у разі відсутності такого наміру захід забезпечення позову не матиме для неї ніяких несприятливих наслідків.

Розглянувши заяву та дослідивши матеріали справи в межах розгляду даної заяви, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

До видів забезпечення позову законом віднесено, зокрема, накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України). За змістом наведеної норми це стосується майна, що належить відповідачу.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися майном, що належить відповідачу, а в певних випадках - і користуватися ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено: «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19)).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21 (провадження № 61-19123св21).

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 759/13257/19 (провадження № 61-18169св19) зазначено, що «вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи. З наявної в матеріалах справи заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що вжиті судом заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру стосуються прав третьої особи, яка не є відповідачем у справі. При цьому забезпеченням позову захищаються законні права (інтереси) позивача у разі, коли відповідач діє недобросовісно. Відтак, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми ЦПК України, оскільки арешт може бути накладено на майно відповідача, а не третьої особи, і суд повинен виходити із наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги. Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норму процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову».

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 травня 2024 року у справі № 824/2/24 (провадження № 61-1444ав24).

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) вказано, що «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачу. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі».

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 372/333/20 (провадження № 61-19492св20) та від 21 квітня 2022 року у справі № 755/5300/21 (провадження № 61-18391св21), від 18 січня 2023 року у справі № 755/9322/20 (провадження № 61-14783св20), від 25 вересня 2024 року у справі № 756/19178/21 (провадження № 61-13112св23).

Разом з тим, як слідує із заяви, власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24.04.2025, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рижковим О. О., є ОСОБА_9 , яка не є відповідачем у даній справі.

При цьому задоволення заяви про забезпечення позову фактично призведе до вирішення питання про права та охоронювані законом інтереси особи, яка є власником нерухомого майна та не є стороною у цій справи, тобто ОСОБА_4 , що є недопустимим.

Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2025 року у справі № 752/22157/20 (провадження № 61-4734св25).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання заявника на те, що у разі незабезпечення позову майно знову може бути відчужено і слід буде розширювати склад учасників справи, не є тими доводами, які дають можливість не враховувати наведені норми процесуального права та сталу судову практику Верховного Суду.

За таких обставин, правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА