Справа № 308/9402/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Бедьо В.І., за участю секретаря судового засідання Малиновська І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 05 жовтня 2002 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської обласьі, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 517.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2022 р. у справі № 308/4123/22 вказаний шлюб розірвано.

Під час перебування у шлюбі сторони набули у власність садовий будинок з прибудовою та належними до нього господарськими будівлями і спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку становить 87.50 м. кв. в т.ч підвал 5 м. кв. , перший поверх площею 82.50 м. кв. дев?ять приміщень. Садовий будинок з прибудовою АА', навіс, -Б, Сарай, -В, огорожа, - №1-3. Підстава набуття права власності: рішення виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району від 17.12.2012 р. № 100. На підставі рішення виконкому від 07.09.2007 р. № 64 виконавчого комітету Оноківської сільської ради надано дозвіл на переведення садового будинку під житловий будинок. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2017 р. підтверджується відомості про тип майна: житловий будинок, об?єкт житлової нерухомості та присвоєно реєстраційний номер 248, адреса: АДРЕСА_2 . РПВН 38816693 (копія витягу додається).

Житловий будинок з будівлями і спорудами розташований на земельній ділянці площею 0.1014 га 3 кадастровим номером :03:003:0090 що підтверджується копією державного акту на право власності від 26.08.2008 р. серія ЯР № 453540. Земельна ділянка зареєстрована на ім?я відповідача.

ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності: рішення Оноківської сільської ради від 25.11.2005 р.

Позивач зазначає, що оскільки об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок з будівлями і спорудами були набуті під час шлюбу, даний об`єкт нерухомості є об`єктом права спільної сумісної власності позивача і відповідача.

Позивач посилається на приписи статті 60 Сімейного Кодексу України якою передбачено,що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Позивач посилається на приписи статті 69 Сімейного Кодексу Україниякою передбачено,що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В зв`язку з вищенаведеним позивачка просить здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя шляхом здійснення поділу та передачу по частині у приватну часткову власність.

Позиція сторін справи:

В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду 15.09.2025 року подала заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги про поділ спільної сумісної власності подружжя підтримує в повному обсязі.

В судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату час і місце розгляду справи. Через канцелярію суду представник відповідача подав до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити та ухвалити рішення в судовому засіданні про визнання позову та провести розгляд справи без їх участі.

Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі і у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

У даній справі відповідач визнав позов повністю.

Судом встановлено, що визнання позову відповідає закону.

Визнання позову відповідачем не порушує права інших осіб, а тому в зв`язку з безумовним визнанням позову відповідачем, суд ухвалив рішення та доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 247ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025 року вказана справа передана на розгляд судді Бедьо В.І.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.07.2025 року відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи івирішення спорупо суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Частиною 5. даної статті передбачено, щодокази подаютьсясторонамита іншими учасниками справи ,а ч.6щодоказуванняне можеґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлюєнаявність абовідсутністьобставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значеннядля вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.Учасники справи мають рівні права щодо здійсненнявсіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довестиобставини,якімаютьзначення длясправиі на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, випадків, встановленихцим Кодексом.Кожна сторона несе ризикнастаннянаслідків, пов`язаних із вчиненнямчи невчиненнямнею процесуальних дій.

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що 05.10.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської обласьі, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 517.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2022 р. у справі № 308/4123/22 вказаний шлюб розірвано.

Судом встановлено, що за період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуто у власність садовий будинок з прибудовою та належними до нього господарськими будівлями і спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку становить 87.50 м. кв. в т.ч підвал 5 м. кв. , перший поверх площею 82.50 м. кв. дев?ять приміщень. Садовий будинок з прибудовою АА', навіс, -Б, Сарай, -В, огорожа, - №1-3. Підстава набуття права власності: рішення виконавчого комітету Оноківської сільської ради Ужгородського району від 17.12.2012 р. № 100. На підставі рішення виконкому від 07.09.2007 р. № 64 виконавчого комітету Оноківської сільської ради надано дозвіл на переведення садового будинку під житловий будинок. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.09.2017 р. підтверджується відомості про тип майна: житловий будинок, об?єкт житлової нерухомості та присвоєно реєстраційний номер 248, адреса: АДРЕСА_2 . РПВН 38816693

Житловий будинок з будівлями і спорудами розташований на земельній ділянці площею 0.1014 га 3 кадастровим номером :03:003:0090 що підтверджується копією державного акту на право власності від 26.08.2008 р. серія ЯР № 453540. Земельна ділянка зареєстрована на ім?я ОСОБА_2 .

Нормативно-правове обґрунтування:

Відносини, що склалися з приводу поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюються Цивільнимкодексом України, Сімейним Кодексом України.

На підставі ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ набута, за час шлюбу,крім речей індивідуального користування,є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного Кодексу Українипередбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Отже, норми сімейного законодавства презумують спільність майна подружжя, набутого у шлюбі, якщо не буде доведено, що це майно є особистою приватною власністю одного з них.

Відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому)особисто.

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, в постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 та від 05.04.2017 року у справі №6-399цс17.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти таке майно є особистою приватною власністю.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18, й неодноразово підтриманий Верховним Судом, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Отже, норми сімейного законодавства презумують спільність майна подружжя, набутого у шлюбі, якщо не буде доведено, що це майно є особистою приватною власністю одного з них.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Як видно з матеріалів справи, відповідач не заперечує факт придбання спірної квартири у період шлюбу за спільні сімейні кошти, визнає позовні вимоги.

Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Водночас відповідач не оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на об`єкт нерухомого майна житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 248.

Як встановлено судом, спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами було набуто подружжям у період перебування сторін у шлюбі, а відтак враховуючи сукупність наданих сторонами доказів, а також відсутність доказів для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу , з огляду на визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що джерелом набуття квартири були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя.

При чому суд враховує, що презумпцію спільності права власності подружжя на майно відповідачем ОСОБА_2 не спростовано, тоді як тягар доказування покладається саме на нього, а навпаки, ним подано заяву про визнання позову.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності,які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з огляду на визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про задоволення позову з підстав та мотивів викладених вище.

Щодо розподілу судових витрат:

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, 57,60,63,69,70,72 СК України, ст.ст. 368,372 ЦК України,суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності - задовольнити.

Визнати житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 - об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав 248 як приватну часткову власність.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав 248 як приватну часткову власність.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп., на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області Бедьо В.І.