ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/263/25 Номер провадження 22-ц/814/3557/25Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , представника Романенко Михайла Сергійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило з ОСОБА_1 на їхню користь заборгованість у розмірі 21500,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В обгрунтування позову вказували, що 15.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем шляхом подачі заявки на отримання кредиту укладений договір про споживчий кредит №100373133, підписаний електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора. В подальшому, на підставі вищезазначеного договору відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5 000,00 грн.

29.07.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 05Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором № 100373133 від 15.04.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», яке відповідно набуло право вимоги до відповідача у розмірі 21500,00 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 16500,00 заборгованість за відсотками. Враховуючи викладене, вважають, що наявні підстави для задоволення позову.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №100373133 від 15.04.2021 у розмірі 6500,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1800,00 грн та судовий збір у розмірі 732,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржено представником ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенком Михайлом Сергійовичем. в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права прохають скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд не звернув уваги на те, що згідно з пунктом 2.3.1.2. Договору про споживчий кредит № 100373133 від 15.04.2021, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) Документ сформований в системі «Електронний суд» 14.07.2025 5 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій).

Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

За вказаних обставин вважає, що у даних правовідносинах строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів (до 14.07.2021), а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 90 днів, що включає в себе 30 днів строку початкового кредитування на пільгових умовах + 60 днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах), що відповідає умовам договору про споживчий кредит № 100373133 від 15.04.2021 року.

Також із рішенням районного суду не погодилась відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просить його змінити та в задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки ТОВ «Діджи Фінанс» не набуло права вимоги за кредитним договором № 100373133 від 15.04.2021 року.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Районним судом встановлено, що 15.04.2021 ОСОБА_1 подала Заяву-анкету для розгляду питання щодо надання їй кредиту та цього ж числа між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 підписано договір №100373133 про споживчий кредит, Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту, відповідно до умов яких відповідачу надано кредит, загальний розмір якого складає 5000,00 грн, строк кредиту 30 днів, термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та відсотків за користування кредитом 15.05.2021 (а.с.27-32).

Відсотки за користування кредитом: 1500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 Договору).

Згідно п.1.6 Договору стандартна (базова) відсоткова ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.27).

Районним судом також встановлено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1 Договору) (а.с.27).

Відповідачу було перераховано кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 26777345 від 15.04.2021р. на виконання умов кредитного договору №100373133 (а.с.33).

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка складається із тіла кредиту та відсотків у розмірі 21500 грн.

29.07.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір відступлення прав вимоги №05Т, за умовами якого кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.16 -23).

Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення ОСОБА_1 за кредитним договором №100373133 та витягу з додатку до договору факторингу №05Т від 29.07.2021, сума заборгованості ОСОБА_1 складає 21500,00 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за тілом, 16500,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.13, 14).

Згідно платіжних інструкцій, зазначених на а.с.37-38 ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено грошові кошти ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення права вимоги №05Т від 29.07.2021р.

27.09.2024р. представником ТОВ «Діджи Фінанс» відповідачу було направлено досудову вимогу про відступлення прав вимоги та сплату заборгованості за її кредитним договором, яка станом на 30.10.2023 становить 21 500,00 грн за вказаними реквізити (а.с.35). Яка залишилась невиконаною відповідачем.

Задовольняючи частково позов районний суд виходив з того, що наявні підстави для стягнення з відповідача тіла кредиту та відсотків у розмірі 1500 грн. оскільки сторони визначили термін повернення кредиту -15.05.2021 рік.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог районний суд виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про продовження строку кредитування та наявності у кредитодавця права нараховувати передбачені договором проценти після 15.05.2021 року.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Ст. 1048 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Позивачем до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення ТОВ «Мілоан» права вимоги до відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 100373133 від 15.04.2021р.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 отримала у ТОВ «Мілоан» кредит, суму якого вчасно не повернула, а тому з неї на користь правонаступника кредитора ТОВ «Мілоан» - ТОВ «Діджи Фінанс» належить стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 5000 грн. Зазначений розмір заборгованості по кредиту підтверджується наданим позивачем розрахунком, який відповідачем не спростований.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення відсотків із відповідача у розмірі 15000 грн. районний суду не звернув уваги на наступне.

Згідно з п. 2.2.2 договору нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору.

Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного кредитування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначених п. 1.4., якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватися кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) встановлену п. 1.6 договору. Якщо після настання дати, встановленої п. 1.4 договору позичальник продовжуватиме користуватися кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватися протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку.

Із вказаних умов договору слідує, що збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника (пункт 2.2.3.).

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що слід стягнути відсотки за користування кредитним коштами за 60 днів (до 14.07.2021) у розмірі 9000 грн, що відповідає умовам договору про споживчий кредит № 100373133 від 15.04.2021 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутні підстави для задоволення позову, оскільки ТОВ «Діджи Фінанс» не набуло права вимоги за кредитним договором № 100373133 від 15.04.2021 року не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Позивачем до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення ТОВ «Мілоан» права вимоги до відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за договором про споживчий кредит № 2101079 від 01.01.2021р., а саме: копія Договору факторингу № 05Т від 29.07.2021 р. разом із затвердженими шаблонами передачі інформації по кредитному портфелю (затверджені та узгоджені форми актів, реєстру, звіту та шаблону повідомлень додатки 1-5 Договору відступлення); витяг із Додатку № 1 до Договору факторингу № 05Т від 29.07.2021р. (Реєстр прав вимоги);копії платіжних інструкцій за Договором факторингу № 05Т від 29.07.2021р.

Позивачем було долучено саме витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу (Реєстр прав вимоги), який був підписаний сторонами: директором ТОВ «Мілоан» та директором ТОВ «Діджи Фінанс» що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем при поданні позовної заяви не підтверджено відступлення права вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» задовольнити частково, а саме скасувати рішення районного суду в частині стягнення відсотків у розмір 1500 грн. та стягнути з відповідача 9000 грн. заборгованості за відсотками, що відповідає умовам кредитного договору.

Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Пунктами 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України). При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі КГС від 03.10.2019 р у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 р у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 р у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 р у справі № 753/1203/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В обгрунтування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції ТОВ «Діджи Фінанс» надано: копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.11.2024, додаткову угоду № 100373133 від 30.11.2024р., акт №100373133 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.11.2024, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Стародуб І.В. серії КС №6585/10 від 26.04.2018, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стародуб І.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с.10 на зв., 15, 24-26,32 на зв., 39).

Згідно акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) на правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» витрачено 1,5 год, загальною вартістю 2 250,00 грн; на складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справ витрачено 3 год, загальною вартістю 3 000,00 грн; на формування додатків до позовної заяви (письмові докази) витрачено 1 год, загальною вартістю 750,00 грн (а.с.10 на зв.).

В суді апеляційної інстанції на підтвердження понесених витрат надано договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.11.2024 року; додаткова угода до Договору №42649746 від 01.11.2024 року; акт про підтвердження надання правничої допомоги від 14.07.2025 року; детальний опис виконаних адвокатом послуг від 14.07.2025 року на загальну суму 3000 грн.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, часткове задоволення позову, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги, апеляційний суд дійшов до висновку, що заявлені представником позивача витрати в суді першої та апеляційної інстанції на загальну суму 9000 грн. не відповідають критерію розумності, не зовсім є співрозмірними із складністю виконаної роботи, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. Колегія суддів вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Щодо судового збору слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено частково на 65,12%, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір за подачу позову у розмірі 1577,47 грн., за подачу апеляційної скарги 2366,20 грн, а всього 3943,67 грн.

Окрім того слід зазначити, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 серпня 2025 року було відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору до ухвалення рішення по суті.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2366,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Романенко Михайла Сергійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року в частині стягнення відсотків за кредитним договором № 100373133 від 15.04.2021 року - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за відсотками за кредитним договором № 100373133 від 15.04.2021 року у розмірі 9000 грн.

Змінити порядок розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн, судовий збір у розмірі 3943,67 грн, а всього 7943,67 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2366,20 грн

В іншій частині рішенняМашівського районного суду Полтавської області від 16 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 вересня 2025 року.

Головуючий суддя : ______________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна