печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

заявника: ОСОБА_1 ,

представника заявника: ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи: Приходько Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - заявник, ОСОБА_1 ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи: Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області (далі - заінтересована особа, ЦМУ Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області), в якій просить встановити юридичний факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 ) зазначає, що 12.12.1989 року вона була зарахована до Київського Технологічного інституту легкої промисловості. Перебуваючи в Україні, познайомилась з громадянином ОСОБА_4 ( далі - ОСОБА_4 ) з яким із плином певного часу почала проживати спільно за адресою: АДРЕСА_1 . 29.08.1991 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 ) зареєстрували шлюб та в подальшому заявник народила двох доньок: ОСОБА_5 (Далі - ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від та свідоцтвами про народження дітей. Зазначає, що, незважаючи на те, що станом на 24.08.1991 року фактично постійно проживала в Україні, в паспорті громадянина СРСР відсутня відмітка про прописку в Україні. За таких обставин метою зверненням до суду постала необхідність про встановлення факту постійного проживання та території України станом на 24.08.1991 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2023 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2023 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

29.11.2023 року ОСОБА_1 усунула недоліки заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2023 року в порядку окремого провадження відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та призначено судове засідання на 01.04.2024 року

01.04.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від заявниці надійшла заява про здійснення розгляду справи без технічної фіксації.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 01.04.2024 року, заяву ОСОБА_1 приєднано до матеріалів справи, та, у зв`язку із неявкою інших учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 14.05.2024 року.

14.05.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на онлайн підготовці суддів, яка організована Національною школою суддів України, наступне судове засідання призначено на 24.06.2024 року.

В судовому засіданні 24.06.2024 року свідок - ОСОБА_4 пояснив, що із ОСОБА_1 знайомі з 1989-1990 року, в подальшому зареєстрували шлюб у 1991 році та проживали разом, у 1992 та 1997 роках у них народилися діти. Повідомив, що ОСОБА_1 проживала весь цей час в місті Києві у його квартирі.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 24.06.2024 року, витребувано у ОСОБА_1 додаткові докази на підтвердження проживання станом на 1991 рік за адресою: АДРЕСА_1 , або за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 13.08.2024 року.

18.04.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ЦМУ Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Василя Дехтярова надійшли письмові пояснення, які були передані головуючому судді 27.06.2024 року, в яких останній просив заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без задоволення. В обґрунтування зазначив, що заявниця просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та надає перелік документів на підтвердження даного факту, однак, представник заінтересованої особи вважає, що не можливо встановити факт постійного проживання заявниці на території України станом на 1991 рік на підставі доказів, які не містять інформації щодо такого проживання саме відносно особи, яка звернулась із заявою про встановлення такого факту.

13.08.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника заявника - адвоката Клименка Е.Н. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.08.2024 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника заявника, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 30.09.2024 року.

30.09.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення судового засідання без фіксування технічними засобами в якій остання просила відкласти розгляд справи на іншу дату для виконання ухвали суду.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2024 року, у зв`язку із задоволенням клопотання заявника, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 28.11.2024 року.

28.11.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника заявника - адвоката Парамонової О.Ю. надійшла заява про проведення судового засідання без фіксування технічними засобами в якій остання просила відкласти розгляд справи на іншу дату для отримання відповіді на адвокатський запит до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області на виконання ухвали суду.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2024 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника заявника, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 10.02.2025 року.

В судове засідання 10.02.2025 року з`явились заявник, представник заявника та представник заінтересованої особи.

Заявник та представник заявника в судовому засіданні підтримали вимоги заяви з викладених у ній підстав та просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечувала.

Заслухавши вступне слово заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, пояснення свідка ОСОБА_4 , дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що, відповідно до копії паспорту громадянина СРСР зі штампом НОМЕР_1 , ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 ) народилася в м. Нєфтєюганськ, Тюменська обл., Російська Федерація, що підтверджується паспортом громадянина СРСР( а.с. 25-30).

Згідно із архівної довідки № 01-25/779 виданої 16.05.2023 року Київським національним університетом технологій та дизайну, ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_1 ) була зарахована слухачем денного підготовчого відділення до Київського інституту легкої промисловості 12.12.1989 року ( а. с. 10).

29.08.1991 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку, взяла прізвище чоловіка та стала ОСОБА_1 . Разом з тим, у свідоцтві про укладення шлюбу місце народження заявниці також вказано: м. Нєфтєюганськ, Тюменська обл., Російська Федерація ( а. с.13).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвали шлюб 14.10.1999 року.

У копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 міститься запис про відрахування останньої із числа слухачів підготовчого відділення від 13.07.1990 року. Наступний запис у трудовій книжці зроблений 13.11.2000 року ( 11, 12).

Згідно із картки фізичної особи - платника податків встановлено, що даний документ був виданий Державною податковою адміністрацією України ОСОБА_1 25.06.2009 року ( а. с. 8).

20.08.2014 року ОСОБА_1 отримала посвідку на постійне проживання на території України № НОМЕР_3 (а.с.6).

ОСОБА_1 вказує, що встановлення факту постійного проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991 року необхідне для набуття громадянства України, оскільки в паспорті СРСР відсутня відмітка про приписку в Україні.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено у ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Таким чином, особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

При цьому, питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено у ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, із копії трудової книжки вбачаться, що заявниця ОСОБА_1 дійсно навчалась на території України в Київському Технологічному інституті легкої промисловості у м. Києві у період з 12.12.1989 по 13.07.1990 років. Оскільки згідно даної трудової книжки остання припинила навчання у 1990 році, а наступний запис було внесено 2000 року, тобто майже через 10 років, то дані трудової книжки не можуть бути доказом постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року.

Щодо посилання заявника на укладення шлюбу із ОСОБА_4 , то із свідоцтва про укладення шлюбу вбачається що шлюб був укладений 29.08.1991 року, тобто після 24.08.1991 року, а отже вказані дані не можуть бути доказом у справі.

Щодо посилань заявника на встановлення факту постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , то, відповідно до запису, зробленого у відділі внутрішніх справ Нєфтєюганського міськрайвиборкому Тюменській області, ОСОБА_1 була виписана з місця прописки 01.09.1992 року та у 1993 році була прописана у АДРЕСА_3 , отже, зазначений доказ не може бути підтвердженням її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Суд також звертає увагу і на той факт, що паспорт громадянина СРСР зі штампом НОМЕР_1 був виданий ОСОБА_1 01.09.1992 року та відсутня відмітка станом на 24.08.1991 року про зареєстроване місце проживання на території України.

Крім того, у відповіді Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області зазначено, що посвідку на постійне проживання в Україні на ім?я громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було оформлено 20.03.2000 року за фактом перебування у громадянстві її дочки.

Також суд звертає увагу на той факт, що у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища виданого 17.05.2023 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), підтверджується, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ) за національністю «росіянка».

При цьому, суд критично ставиться до показів свідків, оскільки дані покази не можуть бути достатніми доказами, щодо встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року. Також суд бере до уваги, що предметом доказування у даній справі є обставини майже тридцятирічної давнини, тому суд критично ставиться до наданих свідками показань.

Оцінивши достовірність та точність, взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, як викладених в заяві так і наданих під час розгляду справи, суд вважає, що ОСОБА_1 не доведено факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надані заявником докази не є безспірними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) її проживання на законних підставах на території України станом на 24.08.1991 року, відтак, вимоги заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, є недоведеними та задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 8 Закону України «Про громадянство України» ст. ст. 4, 13, 19, 76, 77-80, 89, 259, 263-265, 268, 293-294, 315-316, 319, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, вул. Березняківська, буд. 4-а, м. Київ, 02152, код ЄДРПОУМ 42552598.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 26.02.2025 року.

Суддя: І.В. Григоренко