Справа № 342/641/25
Провадження № 2/342/530/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Лукасевич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був тато позивачки ОСОБА_3 . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2025 право власності на житлове господарство по АДРЕСА_1 не зареєстроване. Для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,19 га. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При житті, 28.03.2013 ОСОБА_3 склав заповіт, яким розпорядив позивачці все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, все, що належало йому і на що він мав право. На час смерті ОСОБА_4 разом із ним у господарстві була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_2 . З постанови нотаріуса від 05.06.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що державний нотаріус відмовила позивачці у видачі документів на спадщину за законом на житлове господарство через реєстрацію спадкового житлового господарства, як колгоспного двору без визначення часток його членів. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 24.10.1989 спадкове житлове господарство було зареєстроване як колгоспний двір. Згідно по господарської книги Тишківської сільської ради за 1991-1995 рр впродовж цих років у господарстві ОСОБА_3 за особовим АДРЕСА_2 були зареєстровані та проживали: голова сім`ї ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 . Ніхто з вище перелічених осіб не звертався за виділом своєї частки у колгоспному дворі. Спадкове житлове господарство обліковувалося як колгоспний двір та належало батькові позивачки. Після смерті ОСОБА_3 позивачка подала приватному нотаріусу Коломийського РНО заяву, якою прийняла спадщину. Однак, оформити свідоцтво про право на спадщину на житлове господарство в нотаріальній конторі за заповітом позивачка не може через його реєстрацію, як колгоспного двору без визначення часток його членів.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивували тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору. головою якого був її чоловік ОСОБА_3 . оскільки станом на 15.04.1991 у вищевказаному житловому будинку проживали 3 члени колгоспного двору, частки яких є рівними, то кожному з них належить, відповідно по 1/3. ОСОБА_3 відповідно до заповіту все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, все, що належало йому і на що він мав право розпорядив бандурка Марії Василівні. Отже, ОСОБА_5 підставно претендує на 2/3 частки спадкового житлового господарства, а саме: 1/3 своя частка, як члена колгоспного двору та 1/3 частка успадкована від батька.

Ухвалою суду від 23 липня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку житлового будинку прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за заповітом та об`єднано в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі № 342/641/25 (провадження № 2/342/530/2025).

В судове засідання сторони не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Від позивача відповідача ОСОБА_1 через канцелярію суду, поступила заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в зустрічному позові просить суд судовий розгляд справи (підготовче та судові засідання) проводити без її участі на підставі поданих письмових документів. При вирішенні первісного позову покладається на розсуд суду.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Копією свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння виданого 24.10.1989 виконкомом Городенківської районної ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради народних депутатів № 141 від 09.08.1989 доводиться, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих в АДРЕСА_3 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 .

Із довідки № 21-93 виданою 14.02.2025 Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що згідно виписки з по господарської книги №3 особовий рахунок № НОМЕР_1 за 2016-2025 роки на домоволодіння в АДРЕСА_3 була перейменована на АДРЕСА_4 сесією 21 скликання від 27.12.1991.

Згідно архівної виписки з по господарської книги № 6 особовий рахунок № НОМЕР_2 за 1991-1995 роки на домоволодіння в АДРЕСА_1 , в житловому будинку колгоспному дворі, станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: голова сім`ї, голова колгоспного двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою № 21-73 виданою 14.02.2025 Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради.

Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Як вбачається із вищенаведеного на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві по АДРЕСА_1 були зареєстровані: голова колгоспного двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які набули право спільної сумісної власності на дане будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/3 частині. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися.

За заповітом від 28.03.2013 посвідченого секретарем виконкому Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець і житель с.Тишківці Городенківського району Івано-Франківської області, на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі, все що йому буде належати і на що він матиме право за Законом заповів своїй дочці ОСОБА_1 , 1973 р.н. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 49.

Голова двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 90 років в с. Тишківці Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 19, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 14.01.2023 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

На час смерті ОСОБА_3 був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Із довідки № 21-62 виданої 25.06.2025 Тишківським старостисньким округом Городенківської міської ради вбачається, що на день смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 виданого 04.02.1957 доводиться, що ОСОБА_3 , 1932 р.н., та ОСОБА_6 , 1939 р.н., зареєстрували шлюб, актовий запис №2.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого 18.08.1973 Тишківським сільським ЗАГС Городенківського району вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З копії спадкової справи № 18/2023, яка надана суду приватним нотаріусом Коломийського РНО Стефурак Н.Я. вбачається, що до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71311030 свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 . Також, 23.01.2023 до призваного нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 звернулася ОСОБА_2 . Копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом, які знаходяться в даній спадковій справі, доводиться, що позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину на належне її померлому батькові ОСОБА_3 , спадкове майно, яке складається із земельних ділянок.

Проте, приватним нотаріусом Коломийського РНО Стефурак Н.Я. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.06.2025 відмовлено позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що вищевказаний житловий будинок належав колгоспному двору та померлому належала тільки частка в житловому будинку, яка конкретно не визначена.

Копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого 19.02.2025 ФОП ОСОБА_7 , стверджується, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку - 1973, господарських будівель та споруд 1960,1973, 1980, 1986 роках, навіс, комора, гараж до 1941 року. Згідно Звіту про оцінку житлового будинку (загальною площею 88,2 кв.м), складеного ФОП ОСОБА_8 на підставі договору №01362/С від 26.02.2025, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 становить 352 759,00 грн.

Із довідки № 21-93 виданої 11.08.2025 Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що згідно виписки з по господарської книги №3 особовий рахунок № НОМЕР_1 за 2016-2025 на домоволодіння в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 користувалися земельною ділянкою для будівництва 0,19 га.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 433108575 формованої 26.06.2025 відомості щодо права власності на будинок АДРЕСА_1 відсутні.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до матеріалів справи та вищенаведеного, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 відносився до колгоспного двору, в якому на час ліквідації колгоспних дворів були зареєстровані: голова домогосподарства голова двору ОСОБА_3 , його дружина (відповідачка) ОСОБА_2 та дочка (позивачка) ОСОБА_1 , які набули право спільної сумісної власності на дане будинковолодіння, та їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/3 частині.

Після смерті голови двору ОСОБА_3 спадщину прийняла його донька ОСОБА_1 , що підтверджується копією спадкової справи № 18/2023, зокрема на належні померлому земельні ділянки.

Відповідач позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 заперечила щодо повного задоволення позову ОСОБА_1 , подавши зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати за нею право власності на належну їй частку у вищевказаному будинковолодінні зазначив, що їй як члену колишнього колгоспного двору, яка станом на 15 квітня 1991 року не втратила права на частку, належить 1/3 частка у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

На підставі вищенаведеного, виходячи із заявлених позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають до часткового задоволення, а саме за позивачкою ОСОБА_1 слід визнати право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 приймає спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який був головою колгоспного двору і йому, в даному господарстві належить 1/3 частка, а також 1/3 частка, яка належить ОСОБА_1 , як члену колишнього колгоспного двору.

В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що 1/3 частка вищевказаного житлового будинку належать відповідачу позивачу ОСОБА_2 , як члену колишнього колгоспного двору.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 підлягають до задоволення. За ОСОБА_2 слід визнати право власності на 1/3 частку вищевказаного домогосподарства, як членом колишнього колгоспного двору.

При винесенні рішення судом враховується і те, що на даний час відповідно до вимог Постанови ВРУ "Про утворення та ліквідацію районів" №807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області .

На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316,317, 328, 355, 368, 370, 372, 1216, 1221,1223, 1258,1261, 1268-1270, 1296,1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 352,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Місце проживання сторін по справі:

- ОСОБА_1 АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_6 ;

- ОСОБА_2 АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 .

Суддя: Гайдич Р. М.