КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Цалко Д.М.,

за участю:

представника відповідача Головіної О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Богомазовим Павлом Сергійовичем, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій", Багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про визнання укладеним акту прийому-передачі нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні і володінні нерухомим майном,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", згідно з яким просив:

- визнати укладеним Акт приймання-передачі нерухомого майна з моменту набрання законної сили рішенням у справі в редакції позову;

- припинити порушення права ОСОБА_1 на володіння нерухомим майном шляхом усунення перешкод зі сторони АТ "Державний експортно-імпортний банк України" у користуванні та володінні нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єкта 00.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач не визнає своїх обов`язків та прав позивача за Договором відступлення права вимоги № 01/300823 від 30.08.2023 та Договору найму майнових прав, зокрема обов`язку щодо передання неустойки, та заперечує право ОСОБА_1 на володіння предметом неустойки - будівлі центру сімейного дозвілля, загальною площею 7317,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 20.11.2015 багатопрофільне підприємство «Солідарність» та ТОВ «Освітня корпорація інформаційних технологій» уклали нотаріально посвідчений договір найму майнових прав, за яким в найм було передано право володіння, користування і розпорядження об`єктом нерухомого майна.

22.09.2022 АТ «Укрексімбанк» набуло право власності на будівлю і таким чином стало правонаступником наймодавця за Договором найму майнових прав.

30.08.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Освітня корпорація інформаційних технологій» укладено нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги № 01/300823, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав право витребувати від АТ «Укрексімбанк» неустойку - будівлю центру сімейного дозвілля, загальною площею 7317,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, оскільки відповідач порушує Договір відступлення права вимоги № 01/300823 від 30.08.2023 та Договір найму майнових прав від 20.11.2015, позивач просив суд встановити обставини дійсності договору відступлення права вимоги та позбавлення ОСОБА_1 предмету неустойки.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.08.2025 відмовлено у відкритті провадження у даній справі, з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України (а.с. 73-78).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції необгрунтовано та протиправно відхилив посилання позивача на ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.07.2025 у справі № 922/856/23 (756/11612/23), вважаючи, що вона не стосується даного спору, оскільки така ухвала постановлена в межах справи про банкруство і стосувалась позову банку.

Разом з тим, зазначає, що у вказаній ухвалі суд чітко та однозначно роз`яснив, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за місцезнаходженням майна, яке належить позивачу.

Також, вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про господарський характер спірних правовідносин, виходячи виключно з того, що первісні правочини були укладені між юридичними особами, адже відступлення права вимоги є окремим цивільно-правовим правочином, який породжує нові правовідносини між новим кредитором, тобто фізичною особою та боржником, і ці відносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, а не Господарського кодексу України. Введення у правовідносини фізичної особи трансформує їх у цивільно-правові, незалежно від того, яким був характер початкового зобов'язання між попередніми сторонами.

За вказаних обставин, вважає, що спір між фізичною особою та іншими учасниками правовідносин, що виникли після відступлення права вимоги, підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а відмова у відкритті провадження є необгрунтованою та порушує право позивача на доступ до правосуддя, гарантоване ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (а.с. 83-87).

08.09.2025 до суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що, як вірно встановив суд першої інстанції, спір між сторонами у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства за правилами ГПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Представник позивача в заяві на адресу суду просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача, та задовольнити апеляційну скаргу.

Інші учасники справи у судове засідання також не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 18.08.2006 між АТ "Державний експортно - імпортний банк України" (банк) та Багатопрофільним підприємством "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (позичальник) було укладено кредитний договір № 18106К31/2159 (далі - кредитний договір) з додатковими угодами.

В забезпечення виконання вимог БП "Солідарність" у формі ТОВ за кредитним договором №18106К31/2159 від 18.08.2006 між боржником і банком укладено іпотечний договір №18106Z109 від 19.08.2006, предметом якого є будівля центру сімейного дозвілля (літ. А), загальною площею 7317 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була у власності Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю.

07.10.2015 між ТОВ «ОКІТ» (учасник) та БП "Солідарність" у формі ТОВ (набувач) було укладено 20.11.2015 договір найму майнових прав (нова редакція), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстрований в реєстрі за №2162.

Згідно з п. 1.1 цього договору наймодавець (БП "Солідарність" у формі ТОВ) передає наймачу ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" (дал і- ТОВ "ОКІТ") своє право володіння, користування та право розпорядження (далі - майнові права) - будівлею центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7317 кв.м. Майнові права передаються строком на п`ять років з дня укладання цього договору. При цьому сам об`єкт нерухомого майна за цим договором у найм або у власність не передається. За змістом пункту 2.1. договору наймодавець передає права з метою забезпечення збереження предмета іпотеки - об`єкта нерухомого майна.

Пунктом 2.2. цього договору було визначено, що наймодавець (БП "Солідарність" у формі ТОВ) передає наймачу ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" майнові права з метою покладення на ТОВ "Освітня корпорація інформаційних технологій" обов`язків Власника об`єкта нерухомого майна. Вказане вище розтлумачено у п.14 цього договору "Тлумачення змісту договору та термінів", де визначено, що наймач користується об`єктом нерухомості - будівлею центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7317 кв.м. відповідно до цільового призначення за відплатним договором найма майнових прав передбачений статтями 759-786 ЦК України.

22.09.2022 АТ «Укрексімбанк» набув право власності на об?єкт нерухомого майна як іпотекодержатель у відповідності до вимог закону України «Про іпотеку» та умов відповідного договору.

30.08.2023 між ОСОБА_1 (Новий кредитор) та ТОВ «Освітня корпорація інформаційних технологій» (Первісний кредитор) підписано і нотаріально посвідчено Договір відступлення права вимоги № 01/300823, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає у повному обсязі), а новий кредитор приймає (набуває у повному обсязі) належне первісному кредитору право вимоги, вказане у п.1.2, 1.3 цього Договору.

Згідно з п.1.2 цього Договору, під Правом вимоги у цьому Договорі Сторони розуміють обсяг майнових прав (права вимоги) Первісного кредитора витребувати (стягнути) у Боржника (Наймодавця та/або його Правонаступника) у власність предмет неустойки - об?єкт нерухомого майна, а саме будівлю центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літера А), загальною площею 7317 кв.м., яке виникло на підставі: пункту 9.7. та як наслідок невиконання Боржником (Наймодавцем) умов, передбачених п.6.2. Договору найму майнових прав (нова редакція) від 20.11.2015 року, посвідчений Данич О.Ф., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.11.2015 року за реєстровим № 2162 (надалі - «Основний договір»), який був укладений між багатопрофільним підприємством «Солідарність» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - «Наймодавець») та товариством з обмеженою відповідальністю «Освітня корпорація інформаційних технологій» (надалі «Наймач»); статей 513, 514, 516, 517 та 519 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.1.3 Договору, право вимоги, вказане в п. 1.2., стосується об?єкта нерухомого майна та його складових частин.

Спір між АТ «Укрексімбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій" та Багатопрофільним підприємством "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсним (нікчемним) договору, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та звільнення з приміщення будівлі перебував на вирішенні Господарського суду Харківської області (справа №922/856/23 (910/8719/22) та завершено ухваленням рішення від 08.08.2023, яке на момент вирішення питання про відкриття провадження у цій справі набрало законної сили.

Звертаючись до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства, позивач посилався на те, предмет неустойки (будівля), яку АТ "Укрексімбанк" мав обов'язок передати йому на підставі вимоги від 07.08.2023, є власністю ОСОБА_1 , однак банк станом на дату подання даного позову предмет неустойки не передав, чим порушив мирне володіння позивачем своїм майном.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 в жовтні 2023 року звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовними вимогами до АТ «Державний експортно-імпортний банк України», треті особи: ТОВ «Освітня корпорація інформаційних технологій» ДП «Сетам», ТОВ «Фактор плюс», ТОВ «Драгон капітал інвестментс» про витребування та передання об`єкта нерухомого майна, визнання укладеним акту приймання-передачі та визнання права власності на майно.

Ухвалою від 25.04.2024 у справі № 756/11612/23 позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Державний експортно-імпортний банк України», треті особи: ТОВ «Освітня корпорація інформаційних технологій» ДП «Сетам», ТОВ «Фактор плюс», ТОВ «Драгон капітал інвестментс» про витребування та передання об`єкта нерухомого майна, визнання укладеним акту приймання-передачі та визнання права власності на майно залишено без розгляду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/11612/23 від 28.11.2024 вирішено закрити провадження у справі за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Освітня корпорація інформаційних технологій», Багатопрофільне підприємство «Солідарність» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, про визнання відсутнім права вимоги та про визнання недійсним договору, роз`яснивши право звернення в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.07.2025 у справі позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Освітня корпорація інформаційних технологій», Багатопрофільне підприємство «Солідарність» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, про визнання відсутнім права вимоги та про визнання недійсним договору закрито провадження у справі.

Як зазначено у вказаній ухвалі, позов банку про визнання відсутнім права вимоги за договором про відступлення права вимоги та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 01/300823 від 30.08.2023 не підлягає розгляду у господарському суді в межах справи про банкрутство БП "Солідарність" у формі ТОВ, оскільки такий позов знаходиться за межами виключної, предметної та суб`єктної юрисдикції суду, що розглядає справу про банкрутство БП «Солідарність» у формі ТОВ відповідно до приписів ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства. Суд в порядку вимог статті 231 ГПК України роз`яснив позивачу, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за місцезнаходженням майна, що належить позивачу.

Також, у грудні 2024 року ОСОБА_1 звертався до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до банку, в якому просив: витребувати від відповідача неустойку, а саме об`єкт нерухомого майна - будівлю центру сімейного дозвілля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 7317 м.кв., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 00; зобов`язати відповідача передати позивачу цей об`єкт та визнати укладеним акт його приймання-передачі у запропонованій позивачем редакції; визнати за позивачем право власності на цей об`єкт; визнати права наймача, встановлені у Договорі найму майнових прав (нова редакція) від 20.11.2015 та додатках до нього від 06.10.2016, 23.03.2017, 01.03.2022 за ОСОБА_1 визнати Договір найму майнових прав від 20.11.2015 та додаткові угоди до нього від 06.10.2016, 23.03.2017, 01.03.2022 дійсними і укладеними.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.12.2024 у справі № 756/15839/24 позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. В ухвалі суд зазначив, що майбутній спір виник щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, перехід права власності на майно, переданого в іпотеку, до відповідача відбувся у межах умов іпотечного договору, а тому всі спори, пов`язані з припиненням права власності відповідача, зокрема, шляхом звернення стягнення на нього як на предмет неустойки підлягають розгляду в порядку господарського судочинства за правилами ГПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 03.04.2025 ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23.12.2024 залишено без змін. Зокрема, апеляційний суд зазначив: «при вирішенні питання до якої юрисдикції відноситься вирішення справи, суд спочатку повинен встановити вид правовідносин, а вже потім суб`єктний склад сторін правочинів. З матеріалів справи вбачається, що спір виник щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язань, що виникли між юридичними особами в процесі здійснення господарської діяльності. Наступне введення до таких правовідносин в порядку відступлення права вимоги фізичної особи жодним чином не змінює ні характер первісних правочинів, ні суті правочинів, укладених на їх забезпечення, як і характеру правовідносин (в даному випадку господарських), що виникли на їх підставі. На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що вказана справ не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 у справі № 910/4405/25 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний експортно-імпортний банк» про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання вчинити дії, визнання права наймача у договорі, визнання договору найму майнових прав та додаткових угод дійсними і укладеними, відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору і зменшення судового збору, та повернуто позовну заяву.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 залишено без змін.

Так, у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом (стаття 20 ЦПК України).

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) зроблено висновок, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Крім того, у постанові Верховного Суду у справі № 641/5523/19, зазначено, що при вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.

Таким чином, встановивши, що у цій справі спір виник з приводу нерухомого майна комерційного призначення, що є предметом забезпечення виконання зобов`язань, що виникли між юридичними особами в процесі здійснення господарської діяльності, а однією з підстав позову є правочин, вчинений у сфері господарської діяльності - договір найму майнових прав, укладений між суб`єктами господарювання, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилання апелянта на те, що відступлення права вимоги породжує нові правовідносини між новим кредитором - фізичною особою та боржником, які набувають приватноправовий, а не господарський характер, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відступлення права вимоги є лише одним із способів заміни кредитора у зобов`язанні, таке відступлення не змінює характер, зміст та суть правовідносин, оскільки договір цесії є лише інструментом передачі майнових прав, під час якої змінюється лише сторона кредитора.

При цьому, як обгрунтовано зазначив Київський апеляційний суд у своїй постанові у справі № 756/25839/24, введення до господарських правовідносин в порядку відступлення права вимоги - фізичної особи, жодним чином не змінює ні характер первісних правочинів, ні суті правочинів, укладених на їх забезпечення, як і характеру правовідносин (в даному випадку господарських), що виникли на їх підставі.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції необгрунтовано та протиправно відхилив його посилання на ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.07.2025 у справі № 922/856/23 (756/11612/23), колегія суддів вважає безпідставними, адже, як вірно встановив суд першої інстанції, вказана ухвала постановлена в межах справи про банкрутство і стосувалась позову банку.

Тобто, ухвала Господарського суду Харківської області від 08.05.2025 не містить жодних висновків щодо предметної юрисдикції позову ОСОБА_1 до АТ "Укрексімбанк", оскільки у вказаній справі такий позов взагалі не розглядався.

Крім того, висновки такої ухвали не скасовують позиції щодо характеру спірних правовідносин, викладеної у постанові Київського апеляційного суду від 03.04.2025.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності ухвали не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість постановленої судом ухвали.

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Богомазовим Павлом Сергійовичем, - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Освітня корпорація інформаційних технологій", Багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про визнання укладеним акту прийому-передачі нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні і володінні нерухомим майном, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 18 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова