ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/7358/25
Провадження № 22-ц/821/1667/25
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Грачова Тетяна Григорівна

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Грачової Тетяни Григорівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Пономаря В.О.в приміщенні Соснівського районного суду м.Черкаси, повний текст рішення складено 11 липня 2025 року ) у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

29 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Подана заява мотивована тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2005 року, мають спільних дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що неповнолітній син ОСОБА_5 , проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні.

Відповідач, як батько, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги.

Також вказує на те, що є особою з інвалідністю II групи по загальному захворюванню (захворювання нирок), перебуває під постійним наглядом лікарів та потребує коштів на лікування. Її джерела доходу - мінімальна заробітна плата за місцем роботи в ТОВ «Грін Трейн» та пенсія по інвалідності.

Стверджує, що відповідач є засновником ТОВ «Грін Трейн», має значні прибутки, що підтверджується фінансовою звітністю підприємства. Вказані обставини свідчать про матеріальну забезпеченість відповідача та його реальну здатність сплачувати аліменти в заявленому розмірі.

На підставі наведеного, позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 20 000,00 грн щомісячно до досягнення ним повноліття; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 10 000,00 грн щомісячно; допустити негайне виконання рішення суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 6 000,00 грн., починаючи з 29.05.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто із ОСОБА_2 користь держави судовий збір в розмірі 242,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що розмір аліментів у 2?000,00 грн на місяць, запропонований відповідачем, є неспівмірним його майновому стану та не відповідає інтересам дитини. Водночас, і заявлена позивачкою сума у 20?000,00 грн є завищеною та не підтверджена конкретними потребами дитини. З урахуванням принципу справедливості, розумності та необхідності забезпечення належного рівня життя для дитини, суд вважав обґрунтованим визначити розмір аліментів у сумі 6?000,00 грн щомісячно, що майже у два рази перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відповідає фінансовим можливостям відповідача та забезпечує інтереси дитини.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не довела наявність сукупності обставин, передбачених ст. 75 СК України, для задоволення позову в частині стягнення аліментів на її утримання, зокрема відсутності достатнього доходу та реальної потреби у додатковій допомозі, яку міг би забезпечити відповідач.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі, поданій 04 серпня 2025 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 адвокат Грачова Т.Г., вважаючи оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що при вирішенні спору та визначенні аліментів на утримання сина у розмірі 6 000,00 грн, суд першої інстанції не врахував доходи відповідача, зокрема, продажу 28.05.2025 частки у статутному капіталі ТОВ «Грін Трейн» в розмірі 33%, вартість якої дорівнює 2 164 278,60 грн.

Здійснення продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Грін Трейн» відповідач здійснив з метою приховання свого матеріального стану та фінансового забезпечення.

Водночас, відповідач продовжує обіймати посаду керівника товариства та отримувати заробітну плату.

Також судом не враховано, що відповідач має транспортні засоби, загальна ринкова вартість яких приблизно становить 6 558 420,00 грн.

У власності відповідача перебуває житловий будинок і земельна ділянка, ринкова вартість якого становить 5 388 000,00 грн.

Враховуючи наведене, вважає, що розмір аліментів у 6 000,00 грн на місяць є неспівмірним майновому стану відповідача та не відповідає інтересам дитини, а заявлений позивачем розмір аліментів 20 000,00 грн відповідає фінансовим можливостям відповідача і забезпечить інтереси дитини.

Крім того, відповідач не має інших осіб, які перебувають на його утриманні.

Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивач має загальний дохід понад 11 000,00 грн в місяць, що перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, оскільки судом не враховано, що з нею проживає їх малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що суд в порушення норм процесуального права визнав належним доказ, а саме довідку про доходи відповідача, який був поданий не у встановлений законом або судом строк.

Судом першої інстанції порушено вимоги п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, а саме резолютивна частина рішення не містить висновку про задоволення чи відмову у задоволенні позову щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання позивачки.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 06 серпня 2005 року, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.08.2005, актовий запис № 1182.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_4 , батьком якого згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.10.2016 записаний відповідач.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 26.05.2025, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані з 21.03.2012 і по даний час ОСОБА_1 , з 07.02.2019 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки від 14.06.2023 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи. Висновок про умови та характер праці: працепристосування.

Згідно довідки про доходи №2432 2644 5845 2149, вбачається, що розмір пенсії по інвалідності у січні та лютому 2025 року становив 2 980,00 грн, в березні 3 323,00 грн.

Відповідно до довідки форми ОК-5 вбачається, що за звітний період 2024 року позивачем було отримано дохід в розмірі 95 040,00 грн, а за січень-квітень 2025 року позивачем було отримано дохід у розмірі 33 280,00 грн.

Місячна заробітна плата ОСОБА_1 , яка працює на посаді менеджера в ТОВ «Грін Трейн» становить 8 470,00 грн.

Згідно довідки Вих.№0000-000002 від 07.07.2025, виданої ТОВ «Грін Трейн», місячний оклад ОСОБА_2 , який займає посаду директора товариства, складає 16 150,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції урахував, що обов`язок щодо утримання дитини несе кожен із батьків, з`ясувавши обставини справи в частині заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, дійшов висновку про часткове задоволення таких вимог, а саме у розмірі 6 000,00 грн, що відповідає принципу справедливості, розумності та необхідності забезпечення належного рівня життя дитини та перевищує майже у два рази розмір прожиткового мінімум на дитину відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції врахував платоспроможність відповідача, зокрема його офіційний дохід, який складає 16 150,00 грн, наявність в нього активів в статутному капіталі ТОВ «Грін Трейн», які дають підстави вважати, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини у розмірі 6 000, 00 грн щомісяця, і колегія суддів вважає такі висновки суду вірними.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В апеляційній скарзі сторона позивача посилається на те, що судом не враховано, що відповідач має транспортні засоби, загальна ринкова вартість яких приблизно становить 6 558 420,00 грн, також у власності відповідача перебуває житловий будинок і земельна ділянка, ринкова вартість якого становить 5 388 000,00 грн, при цьому, долучено до апеляційної скарги : копію висновку ймовірної ринкової вартості домоволодіння та земельної ділянки; копію висновку ймовірної вартості транспортного засобу BMW X5, 2020 року випуску; копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 24.05.2025 та на 07.07.2025 ТОВ «Грін Трейн»; копію листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Віницькій, Черкаській та Кіровоградській областях щодо надання інформації щодо транспортних засобів, зареєстрованих за ТОВ «Грін Трейн»; копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.06.2025; копію висновку ймовірної вартості транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150, 2022 року випуску; копію висновку ймовірної вартості транспортного засобу KIA RIO 2019 року випуску; копію висновку ймовірної вартості транспортного засобу SUZUKI SX4 S-CROSS, 2023 року випуску.

Щодо долучених стороною позивача до апеляційної скарги доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на позивача.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз змісту п. 6 ч. 2 ст. 356, частин 1-3 ст. 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч.1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Стороною позивача не надано доказів неможливості їх подання у порядку та строки, передбачені ст. 83 ЦПК України до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. У зв`язку з цим, колегією суддів такі докази не приймаються під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції та вони підлягають залишенню без розгляду, як подані після закінчення процесуальних строків.

Таким чином, сторона позивача, зазначаючи в апеляційній скарзі обставини, що підлягають встановленню, не надала на їх підтвердження доказів, які б були подані у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку та могли б бути прийняті апеляційним судом до уваги.

Колегія суддів зауважує, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, проте стороною позивача при зверненні із даним позовом, вищевикладене належним чином враховано не було.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд, в порушення норм процесуального права визнав належним доказ, а саме довідку про доходи відповідача, який був поданий не у встановлений законом або судом строк, відхиляються колегією суддів, оскільки розгляд даної справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін і розгляд справи було призначено на 07.07.2025.

В ухвалі про відкриття провадження судом відповідачу було встановлено для подання відзиву на позовну заяву п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження.

Копію ухвали про відкриття провадження відповідач отримав 04 липня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с. 36).

В судовому засіданні, призначеному на 07.07.2025, відповідач надав докази на підтвердження своїх заперечень щодо позовних вимог, зокрема, довідки про місячний оклад обох сторін, тобто в строк на подання відзиву (заперечення) на позовну заяву, встановлений судом в ухвалі суду першої інстанції про відкриття провадження.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку, можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати.

Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

Аналіз норм СК України свідчить, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо:

1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час;

2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення;

3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу;

4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.

В розумінні положень частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.

З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 14.06.2023 позивачу встановлено безстроково інвалідність ІІ групи загального захворювання.

Розмір пенсії по інвалідності у січні та лютому 2025 року становив 2 980,00 грн, в березні 3 323,00 грн.

Також встановлено, що позивач працює на посаді менеджера в ТОВ «Грін Трейн» та отримує місячну заробітну плату у розмірі 8 470,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що позивач дійсно має статус особи з інвалідністю ІІ групи, отримує виплати : пенсію по інвалідності та заробітну плату, тобто загальний дохід якої становить понад 11 000,00 грн, що перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (2 361,00 грн відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік») та відсутність належних доказів , які б свідчили про реальні додаткові витрати на лікування чи інші життєво необхідні потреби, у зв`язку із чим дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини.

Колегія суддів зауважує, що обов`язковою умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя є не лише необхідність у такій допомозі, а також можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу.

При зверненні із вимогою про стягнення аліментів на утримання дружини, стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження можливості відповідача надавати таку матеріальну допомогу та доказів того, що позивачка є особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про реальні додаткові витрати на лікування чи інші життєво необхідні потреби. Подані медичні документи переважно датовані 2003-2005 роками та не відображають актуального стану здоров`я і медичних витрат за останній період.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, констатувавши, що позивач має загальний дохід понад 11 000,00 грн в місяць, що перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність,не врахував того, що з нею проживає малолітній син сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки витрати на дитину покладено на обох батьків, зокрема, за рішенням суду на неповнолітнього сина будуть стягуватись аліменти у розмірі 6 000,00 грн, які не є остаточними, так як їх розмір може бути в подальшому змінений.

Також є необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції порушено вимоги п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, а саме резолютивна частина рішення не містить висновку про задоволення чи відмову у задоволенні позову щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання, оскільки такі доводи не є безумовною підставою для скасування правильного по суті рішення на підставі ч. 3 ст. 376 ЦПК України, а є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Грачової Тетяни Григорівни - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков