СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/524/25
Провадження №2-п/547/2/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року с-ще Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання К.С.Перекопної,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 2 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 17.07.2025 (повне рішення складене 18.07.2025) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 просить скасувати вказане заочне рішення суду від 17.07.2025. Вказує, що відповідно до ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) позов до фізичної особи пред`являється до суду за зареєстрованим місцем проживання фізичної особи. Відповідач із 1994 року зареєстрований і проживає у м. Полтава, тому справа має розглядатися районним судом м. Полтави. Застосування ч. 1 ст. 30 ЦПК України у цій справі як до спору щодо нерухомого майна є неспроможним і невірним, оскільки підставою позову є договір про постачання природного газу від 30.11.2020 до якого відповідач приєднався шляхом заявочного приєднання. Між сторонами немає спору щодо нерухомого майна. Справа мала бути розглянута районним судом м. Полтави за місцем реєстрації відповідача. Семенівський районний суд Полтавської області мав надіслати справу до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

26.08.2025 заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху через відсутність доказів сплати судового збору та ознаки описки у переліку додатків до заяви про перегляд заочного рішення.

02.09.2025 поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, судове засідання з розгляду заяви призначено 08.09.2023 о 11 год. 00 хв., запропоновано позивачеві висловити думку щодо заяви про перегляд заочного рішення.

02.09.2025 і 03.09.2025 повідомлено відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання.

03.09.2025 позивач ТОВ "ГК "Нафтогаз України" отримав повідомлення суду про дату, час і місце судового засідання.

08.09.2025 сторони (їх можливі представники) у судове засідання не з`явилися. Суд не отримував заяву чи клопотання тощо позивача щодо суті заяви про перегляд заочного рішення. Відповідач клопотанням від 08.09.2025 просить розглянути заяву за його відсутності і задовольнити її вимоги, оскільки предметом розгляду суду є фактично теоретично-прикладне питання щодо юрисдикції спору, яке не визначає обов`язкової участі заявника в судовому засіданні.

Неявка у судове засідання представника позивача і відповідача, відповідно до ч. 1 ст. 223 і ч. 1 ст. 287 ЦПК України, не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Вивчивши заяву про перегляд заочного рішення, вивчивши наявні у справі дані і докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

За змістом ст. 14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до п.п. 3, 4, 6 ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; перелік доданих до заяви матеріалів.

Згідно відповіді № 1359640 від 08.05.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_1 із 21.10.2015 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 423026678 від 16.04.2025 відповідач ОСОБА_1 є власником житлового будинку загальною площею 61,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано 06.07.2015 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач ТОВ "ГК "Нафтогаз України"обліковує особовий рахунок відповідача ОСОБА_1 № 270134663 щодо споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_2 .

Підставою для відкриття рахунку і укладення договору є заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживача ТОВ "ГК "Нафтогаз України", яка підписана відповідачем 30.11.2020.

Отже вказані житловий будинок і його адреси є однаковими.

Згідно із ч. 1 ст. 30 ЦПК п озови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як наслідок 08.05.2025 судом прийнято до провадження та відкрито провадження у справі за місцезнаходженням нерухомого майна.

Адреса зареєстрованого місця проживання відповідача і адреса будинку вказані в ухвалі суду від 08.05.2025: зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса об`єкта споживання: АДРЕСА_2 .

Листування суду з відповідачем ОСОБА_1 здійснено за адресою встановленого судом його зареєстрованого проживання у м. Полтаві та у спосіб надіслання повісток до його електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Заочним рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 17.07.2025 повністю задоволено позовні вимоги ТОВ "ГК "Нафтогаз України"до відповідача ОСОБА_1 про стягнення 25485,92 грн заборгованості за спожитий природний газ і 3028,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Згідно із ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Відтак тягар доведення вказаних обставин, що є підставою для скасування заочного рішення, покладено саме на відповідача (ст. 81 ЦПК України).

Єдиною підставою для перегляду заочного рішення є стверджуване позивачем ОСОБА_1 не дотримання місцевим судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) цієї справи: спір підлягає розгляду судом за загальним правилом за зареєстрованим місцем проживання відповідача у м. Полтаві (Київський районний суд м. Полтави), а не за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням житлового будинку у селищі Семенівка Полтавської області (Семенівським районним судом Полтавської області).

Окремо слід наголосити, що суд встановив адресу зареєстрованого місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 . Однак відповідач вказує судові іншу адресу свого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Доказів реєстрації у будинку АДРЕСА_4 , відповідач судові не надає. Можливо це є опискою зі сторони відповідача.

Суд вже зазначав зміст ч. 1 ст. 27 ("Підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача") і ч. 1 ст. 30 ЦПК України ("Виключна підсудність").

Виключна підсудність є тим винятком, на який вказує ч. 1 ст. 27 ЦПК України: …якщо інше не передбачено законом.

Керуючись цим Семенівським районним судом Полтавської області прийняв до свого провадження цю справу і ухвалив у ній рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 вказала, зокрема, таке.

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука "з приводу" означає "у зв`язку з чим-небудь", тому словосполучення "з приводу нерухомого майна" треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майном або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у звязку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Наразі чинна редакція ч. 3 ст. 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою є аналогічною до редакції ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Окрім того Верховний Суд у постанові від 17.10.2019 у справі № 461/6956/17 вказав, зокрема, таке.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Разом з тим, правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Підстави для не врахування місцевим судом вказаних висновків Верховного Суду щодо розуміння "позовів, що виникають з приводу нерухомого майна" у цій справі відсутні.

Відтак доводи заяви про перегляд заочного рішення є безпідставними і відхиляються судом. Належних, допустимих і достатніх доказів для скасування заочного рішення суду відповідачем не надано.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок про відсутність передбачених ч. 1 ст. 288 ЦПК України підстав для скасування заочного рішення, та відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України залишає заяву без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 27, 30, 76-81, 83, 89, 223, 258-261, 263, 287, 288, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 17.07.2025 у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ залишити без задоволення.

Роз`яснити відповідачеві, що відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Повна ухвала складена 09.09.2025.

Суддя В.Ф.Харченко