Справа № 599/851/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Снігурського В. В.

за участю секретвря Куриляк О.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача Заплітної І. А., представника позивача Мицика О. В. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача - Тернопільської обласної прокуратури Боровицької О. Б.,

розглянувши в місті Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мицик О. В. звернувся до суду з позовом до відповідача - Тернопільської обласної прокуратури з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.

Просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі у розмірі 556 000 грн., а також стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти за завдану йому моральну шкоду у розмірі 720 000 грн

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 серпня 2022 року слідчим четвертого СВ Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_2 повідомлено про підозру ОСОБА_1 в межах кримінального провадження №0000068 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 201-2 КК України.

12 серпня 2022 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області щодо позивача обрано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 781 515 гривень.

12 серпня 2022 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на все нерухоме та рухоме майно позивача накладено арешт.

30 вересня 2022 року у даному кримінальному провадженні затверджено обвинувальний акт. Даний обвинувальний акт скеровано до Зборівського районного суду Тернопільської області (справа №599/1845/22).

03 квітня 2025 року прокурором до суду подано постанову про відмову від підтримання публічного (державного) обвинувачення від 01 квітня 2025 року. 03 квітня 2025 року ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 04 травня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, на підставі п. 2 ч.2 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Дане судове рішення набрало законної сили 11 квітня 2025 року, та оскаржено не було, а відтак є остаточним рішенням у кримінальному провадженні №0000068.

В результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури позивач в період з 10.08.2022 року по 11.04.2025 року незаконно перебував під слідством і судом, що в загальному становить 30 місяців.

Таким чином, незаконними рішеннями та діями посадових осіб органів досудового розслідування та прокуратури позивачу було завдано значної матеріальної та моральної шкоди, яка полягає в наступному:

у зв`язку з явно незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивач був змушений звернутись за юридичною допомогою. Зокрема, для надання правової допомоги у кримінальному провадженні №0000068 було укладено наступні договори:

- договір про надання правової допомоги від 11.10.2022 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери»;

- договір про надання правової допомоги від 05.07.2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Заплітною Іриною Анатоліївною.

В період з 05.11.2022 року по 09.04.2025 року за надання правової допомоги ОСОБА_1 було сплачено Адвокатському об`єднанню «Мицик, Кравчук і Партнери» грошові кошти в загальному розмірі 380 000 гривень.

За надання правової допомоги адвокату Заплітній І.А. було сплачено грошові кошти в розмірі 176 000 гривень.

Внесення коштів за надані послуги підтверджуються платіжними інструкціями, долученими до позову.

Відтак, з урахуванням складності справи, тривалістю надання правової допомоги позивачу та виконаних адвокатами робіт; часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт в ході судового розгляду, оформлення документів, обсягом наданих адвокатами послуг; значення кримінального провадження та його результату для позивача, публічного інтересу до справи та досягнутого результату у справі, понесені ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні підлягають відшкодуванню, виходячи з обумовленого сторонами розміру оплати в загальному розмірі 556 000 гривень.

У зв`язку з безпідставним обвинуваченням у вчиненні злочину позивач зазнав істотної моральної шкоди у вигляді психологічних страждань, перебування в стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через абсолютну надуманість обвинувачення.

Позивач зазнав значних психологічних страждань від утвердження правоохоронними органами в очах оточуючих абсолютної недовіри до його слів. Намагання прокуратурою будь-якими засобами визнати його винним значно впливало на його нервову систему та сприяло її істотному розладу.

При цьому було допущено публікації у засобах масової інформації, які принижували його гідність в очах оточуючих і які не спростовані і в даний час.

Особливих страждань ОСОБА_1 спричиняло усвідомлення того, що кримінальне провадження відносно нього було видуманим взагалі, наслідком тривалої оперативної комбінації правоохоронців, що суперечило основним завданням кримінального провадження відповідно до ст. 2 КПК України. Будучи переконаним у своїй невинуватості, позивач поніс тяжких духовних і психологічних страждань, його гідність була принижена, що викликало у нього додаткові хвилювання та небезпідставні занепокоєння щодо погіршення його репутації, яка була позитивна.

Позивач був змушений доводити свою невинуватість в суді протягом наступних 2,5 років, знову і знову повторюючи ті обставини, які були повідомлені ним правоохоронцям ще на стадії досудового розслідування, але цілком проігноровані, що спричиняло йому сильні душевні страждання та викликало почуття сильного стресу.

Враховуючи вказані обставини, представник позивача вважає, що стягненню на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає не мінімальна сума, а в три рази більша, що становить 720 000 гривень = 3 х 8000 гривень (мінімальна заробітна плата станом на день пред`явлення позову) х 30 (кількість місяців перебування під слідством і судом), що відповідає особі позивача та моральним стражданням, які були завдані позивачу протягом періоду перебування під слідством і судом.

Позивач та його представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали зі вказаних вище підстав.

Представник відповідача - Тернопільської обласної прокуратури у судовому засіданні позову не визнав, вважає його необґрунтованим, просить у задоволенні позовних вимог відмовити, вважає, що позивачем належно не вмотивовано спричинена йому моральна шкода та не підтверджено належними доказами, як і причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями Тернопільської обласної прокуратури, а також не обґрунтовано заявлений розмір відшкодування витрат на правничу допомогу.

У своєму відзиві Тернопільська обласна прокуратура зазначає, що обставин, які б свідчили про істотні порушення прав та свобод обвинуваченого, визначених ст. 87 КПК України, судом при розгляді справи не встановлено.

Здійснення слідчих та процесуальних дій у ході досудового розслідування кримінального провадження, зокрема застосування запобіжних заходів, належить до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, були достатні підстави, передбачені ст. 177 КПК України, застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді застави з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Водночас позивачем не наведено доказів на підтвердження протиправності дій органів прокуратури у ході здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження чи його судового розгляду, як і жодних фактів застосування органами досудового розслідування чи прокуратури до ОСОБА_1 морального чи фізичного впливу, суттєвого обмеження його прав та свобод.

Зі змісту самої позовної заяви неможливо встановити факт спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок саме тих дій, які вчинялися відносно нього в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000068, та достатнього переконання суду у необхідності та доцільності відшкодування заявленого розміру моральної шкоди. Твердження про порушення його звичного укладу життя, неможливість відновлення життєвих стосунків, які раніше існували чи будь- які інші негативні наслідки морального характеру, погіршення ділової репутації, відповідними доказами не підтверджено та до матеріалів позовної заяви не долучено.

Разом з тим, зміст заподіяної моральної шкоди (висновок спеціалістів про те, чи перебування ОСОБА_1 під слідством та судом чи проведення інших процесуальних дій стало психотравмуючою ситуацією для нього); характер, обсяг і тривалість моральних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках; причинно- наслідковий зв`язок між діями, рішеннями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури та заподіяною моральною шкодою, понесеними психічними стражданнями, позивачем не долучено.

Позивач повинен довести не тільки протиправність дій відповідача - Тернопільської обласної прокуратури та спричинення шкоди, а також наявний причинно-наслідковий зв`язок між такими діями та заподіяною шкодою.

Відповідач також вважає, що безпідставними є доводи позивача щодо стягнення з Державного бюджету України витрат в сумі 556 000 грн, понесених на професійну правову допомогу з огляду на їх реальність, розумність, обґрунтованість. Сума витрат, на думку відповідача, належно не доведена. Посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18, у справі № 922/2685/19, у справі № 910/15944/17 та у справі № 917/1071/18, згідно яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Крім того, такі стягнення таких коштів у підвищеному розмірі може призвести до необгрунтованих витрат з Держбюджету в умовах воєнного стану.

Суд дослідив, оцінив надані докази та встановив, що 10 серпня 2022 року слідчим четвертого СВ Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_1 , в межах кримінального провадження №0000068, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 201-2 КК України, тобто Продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинені у значному розмірі під час воєнного стану.

12 серпня 2022 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області щодо позивача обрано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 781 515 гривень.

12 серпня 2022 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на все нерухоме та рухоме майно позивача накладено арешт.

30 вересня 2022 року у даному кримінальному провадженні затверджено обвинувальний акт, який направлено для судового розгляду до Зборівського районного суду Тернопільської області (справа №599/1845/22).

03 квітня 2025 року прокурором до суду подано постанову про відмову від підтримання публічного (державного) обвинувачення від 01квітня 2025 року.

03 квітня 2025 року ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області закрито кримінальне провадження №0000068 від 04 травня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, закрито на підставі п.2 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Дане судове рішення набрало законної сили 11 квітня 2025 року та не оскаржувалося учасниками провадження.

Таким чином позивач перебував під слідством та судом з 10 серпня 2022 року - дати повідомлення про підозру по 11 квітня 2025 року - дати набрання законної сили ухвали Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року про закриття провадження у справі, тобто 32 місяці.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуюється, зокрема моральна шкода.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 цього Закону).

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина 6 статті 4 вказаного Закону).

У положеннях ч.ч.2,3 ст.13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пункт 2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, визначає, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів.

Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, зазнчає, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У п. 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

При цьому не можуть бути прийняті заперечення відповідача про те, що відповідачем не надано будь яких доказів щодо спричинення йому моральних страждань, зокрема висновків експертів, які б підтверджували, що перебування ОСОБА_1 під слідством та судом чи проведення інших процесуальних дій стало психотравмуючою ситуацією для нього, а також, що обставин, які б свідчили про істотні порушення прав та свобод обвинуваченого, визначених ст. 87 КПК України, судом при розгляді справи не встановлено та не підтверджено причинно-наслідкового звязку заподіяння моральної шкоди з діями відповідача.

Так, як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, тобто при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Зокрема, рішенням від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини в п. 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зазначив: «Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Antipenkov v. russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі Pshenichnyy v. russia, скарга № 30422 / 03.

Виходячи з аналізу вказаного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, роз`яснень щодо застосування цього законодавства, практики Європейського Суду з прав людини, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що початковим моментом реалізації функції обвинувачення є акт повідомлення особи про підозру з 10 серпня 2022 року по 11 квітня 2025 року - дати набрання законної сили ухвали Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року про закриття провадження у справі, суд приходить до переконання, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди за 32 місяці перебування під слідством та судом.

Таким чином, сам факт безпідставного перебування позивача під слідством і судом доведений і внаслідок цього він за визначенням зазнавав моральної шкоди.

В результаті незаконних дій органів досудового розслідування і прокуратури позивач переніс душевні страждання, зазнав моральних втрат, оскільки перебував під дією запобіжного заходу, було накладено арешт на його майно, перебував у стані постійного стресу у зв`язку з його обвинувачененням та тривогою за свою подальшу долю, що призвело до духовних і психологічних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків і що вимагає від людини додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з наступного:

розмір моральної шкоди має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, виходячи з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

Щодо цього наявний правовий висновок Верховного Суду у справі №468/901/17-ц, викладений у постанові від 04 грудня 2019 року

Станом на дату ухвалення даного рішення, розмір мінімальної заробітної плати становить 8000 гривень.

Тому, з врахуванням обставин справи, виходячи з обсягу душевних страждань позивача, характеру немайнових втрат, яких він зазнав, наявності вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад виваженості, розумності, справедливості, враховуючи положення ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), суд приходить до висновку, що достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати станом на дату ухвалення судового рішення, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що становить 256000 гривень, з розрахунку за 32 місяці, тобто з 10 травня 2022 року по 11 квітня 2025 року.

Суд не вбачає законних підстав для стягнення моральної шкоди з розрахунку потрійної розміру мінімальної заробітної плати як вимагає у своєму позові позивач, враховуючи, що участь у судових засіданнях з метою доведення своєї позиції не можуть вважатися моральними втратами, під вартою він не перебував, у пересуванні і звичному житті обмежений не був, не був обмежений у можливості працювати та отримувати заробіток.

Посилання представника позивача на те, що незаконне проведення обшуку, незаконне пред`явлення обвинувачення, незаконне застосування запобіжного заходу, незаконне накладення арешту на майно є самостійними підставами для відшкодування моральної шкоди, відновідно до положень вказаного вище Закону, спростовуються, оскільки в силу ч.2 ст.2 Закону, право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, тобто у випадку встановлення незаконності таких дій в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Таким чином позов в цій частині підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення в користь позивача 256000 гривень за рахунок державного бюджету України.

Суд вважає, що зазначений розмір відшкодування моральної шкоди є достатнім з огляду на вказані норми законодавства та обставини справи.

Щодо позовних вимог про відшкодування коштів, сплачених позивачим у зв`язку за надання правничої допомоги у кримінальній справі у розмірі 556 000 грн., суд приходить до наступних висновків.

За загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частини 1,2 статті 1176 ЦК України встановлюють, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Правові висновки, які стверджують право позивача на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, право на яке виникає згідно прямої вказівки закону, викладені у постанові від 18.03.2020 року (справа №452/635/19) Верховного Суду, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду (постанова від 20.09.2018 року у справі №686/23731/15-ц, постанова від 29.05.2019 року у справі №522/1021/16-ц, постанова від 25.03.2020 року у справі №641/8857/17), оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Згідно ст. 22 ЦК України втрати (збитки) виникають, зокрема, відновлення своїх порушених прав.

Встановлено, що з метою отримання правової допомоги у кримінальному провадженні №0000068 позивачем було укладено договір про надання правової допомоги від 11.10.2022 з Адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери» та договір про надання правової допомоги від 05.07.2022 з адвокатом Заплітною Іриною Анатоліївною.

В період з 05.11.2022 року по 09.04.2025 року за надання правової допомоги ОСОБА_1 було сплачено Адвокатському об`єднанню «Мицик, Кравчук і Партнери» грошові кошти в загальному розмірі 380 000 гривень.

За надання правової допомоги адвокату Заплітній І.А. було сплачено грошові кошти в розмірі 176 000 гривень.

Витрати позивача на надання йому правничої допомоги в сумі 556 000 грн. повністю підтверджуються долученими до позовної заяви платіжними інструкціями про оплату позивачем коштів за надання адвокатами послуг у зазначеному кримінальному провадженні, узгоджуються з умовами догворів про надання правничої допомоги, актами виконаних робіт та фактично виконаними роботами авокатів.

Таким чином позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16).

В силу положень п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за даними позовом не справляється, а тому розподілу між сторонами не підлягає.

Керуючись ст.23,1176 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 12,13,81, 263-265,352,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 256 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 556 000 гривень матеріальної шкоди, а всього стягнути 812 000 (вісімсот дванадцять тисяч) гривень шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19 вересня 2025 року.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський