справа № 492/504/25
Провадження № 2/492/653/25

03 вересня 2025 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області в складі:
Головуючого судді Череватої В.І.
за участю секретаря Григорович С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Арцизі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АГРОФІРМА БУРГУДЖІ», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
ВСТАНОВИВ:
Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.
Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області Череватої В.І. від 28 квітня 2025 року, прийнято до провадження та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АГРОФІРМА БУРГУДЖІ», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та призначено підготовче судове засідання. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 24 червня 2025 року, продовжено строк підготовчого провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АГРОФІРМА БУРГУДЖІ», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на 30 днів.
Ухвалою суду від 14 липня 2025 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АГРОФІРМА БУРГУДЖІ», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
В судове засідання представник позивача адвокат Істоміна К.В. не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позов підтримала повністю та просила суд позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.
В судове засідання представник відповідача Фермерського господарства «АГРОФІРМА БУРГУДЖІ», не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не надав, відзиву на позов не надав. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи.
В судове засідання третя особа ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не надав, заперечень на позов не надав.
Як встановлено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України, Арцизьким районним судом Одеської області постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи.
Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16.09.2024 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «DAF XF105.460, державний номерний знак НОМЕР_2 , з напівпричепом BODEX KIS 3WA, державний номерний знак НОМЕР_3 на 37 км автодороги М-28 в с. Визирка Одеського району Одеської області, рухаючись з боку м. Одеса в м. Южне при здійсненні повороту ліворуч не переконався в безпечності маневру, був неуважним та не надав перевагу в русі транспортному засобу DAF 95 XF 380, державний номерний знак НОМЕР_4 , з напівпричепом SCHMITZ S 01, державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого здійснив з ним зіткнення, після чого відбулось перекидання транспортного засобу DAF 95 XF 380, з напівпричепу якого відбулося висипання зернової культури - кукурудзи, яка вдарила транспортний засіб Renault Sandero, державний номерний знак НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_4 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Транспортний засіб DAF XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_7 належить ФГ «АФ БУРГУДЖІ», що також підтверджується схемою ДТП та фото таблицею до неї.
Власником пошкодженого в результаті вищевказаної ДТП транспортного засобу - напівпричепа контейнеровоза SCHMITZ S 01 BH7374XF, ідентифікаційний номер НОМЕР_8 є позивач ОСОБА_1 .
Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.12.2024 року (Справа № 504/4124/24), ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.
За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
ОСОБА_5 є власницею пошкодженого в результаті вищевказаної ДТП транспортного засобу сідлового тягача DAF 95 XF 380, НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії ПАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.
Страховою компанією ПАТ «CК «Арсенал Страхування», здійснено відшкодування позивачу ОСОБА_1 в розмірі 160 000,00 грн.
Представником позивача адвокатом Істоміною К.В. на адресу відповідача надсилався лист з пропозицією відшкодувати ОСОБА_1 завданий матеріальний збиток, заподіяний внаслідок ДТП.
Відповідно до роз`яснень, які надані у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За частиною 1 статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно з матеріалами справи, оскільки водій, який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, який перебуває у володінні роботодавця, тому саме відповідач як користувач транспортного засобу має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої його працівником. За правилом передбаченим частиною 1 статті 1166 ЦК України, завдана шкода майну позивача, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, оплачується винуватцем ДТП. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові по справі № 755/7666/19 від 15.10.2020 р.
У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 р. у справі № 754/5129/15-ц, зазначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України).
Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Водночас, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 316 804,00 гривень, так заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з наведеним з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2 534,43 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити як гонорар певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності фізичних осіб; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; ордер.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів) рахунків тощо. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. представником позивача було надано: копію договору про надання правової допомоги № 15/02-01 від 15.02.2025 року, детальний опис робіт на виконання умов договору про надання правової допомоги № 15/02-01 від 15.02.2025 року на суму 5 000,00 гривень, квитанцію про сплату позивачем на підставі договору про надання правової допомоги № 15/02-01 від 15.02.2025 року суми у розмірі 5 000,00 гривень, копію акту приймання передачі наданих послуг від 03.09.2025 року, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн., що відповідає критерію розумності їхнього розміру та є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10, 13, 76-81, 133, 247, 259, 263-265, 268, 280 282, 352, 354 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Фермерського господарства «АГРОФІРМА БУРГУДЖІ», третя особа ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя В.І. Черевата