Провадження №2/523/1502/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 адвоката Хайнак В.Д.,

представника відповідача ТзОВ «Темп плюс сервіс» - Зубова С.Г.

представника відповідача ТОВ «Темп плюс+» - адвоката Попроцького Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс+», Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс сервіс», третя особа на стороні позивача: Одеська міська рада, третя особа на стороні відповідача: Одеський ордена «Знак Пошани» Завод продовольчого машинобудування підприємство з колективною відповідальністю завод «Продмаш», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання порушеним прав позивачів на користування прибудинковою територією, припинення використання прибудинкової території відповідачами, визнання права позивачів на користування прибудинковою територією,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулись до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс +», Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс сервіс», третя особа на стороні позивача: Одеська міська рада, третя особа на стороні відповідача: Одеський ордена «Знак Пошани» Завод продовольчого машинобудування підприємство з колективною відповідальністю завод «Продмаш», про визнання порушеним прав позивачів на користування прибудинковою територією, припинення використання прибудинкової території відповідачами, визнання права позивачів на користування прибудинковою територією.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що їм на праві власності належать наступні квартири: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 . Прибудинкова територія, на якій розташований будинок АДРЕСА_4 призначена для обслуговування будинку та має задовольняти інтереси співвласників будинку. Відповідачами по справі без узгодження зі співвласниками будинку, самовільно виконувались будівельні роботи з будівництва готелю «GAUDI», загальною площею 350 кв.м., та своїми діями відповідачі позбавили позивачів права на користування прибудинковою територією. У зв`язку з викладеним просили суд, визнати порушеним права позивачів на користування прибудинковою територією, припинити використання прибудинкової території відповідачами, визнати право позивачів на користування прибудинковою територією.

Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України.

На адресу суду, 12.10.2020 року надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 адвоката Хайнак В.Д. про усунення недоліків визначених ухвалою суду від 02.09.2020 року, а саме: надано квитанцію про доплату судового збору та копії позовної заяви з додатками для відповідачів та третіх осіб.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвалу суду, відповідачам роз`яснено про право на подання відзиву на позов, третім особам про право на подання письмових пояснень щодо позовних вимог.

Не погоджуючись з позовним вимогами 25.03.2021 року (вх. № 2472/21) представник відповідача ТОВ «Темп плюс+» адвокат Попроцький Д.М. подав відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву представник зазначив, що позов є необґрунтованим та таким, що протирічить діючому законодавству. Представник зазначає, що на спросовування позовних вимог є низка судових рішень, які прямо спростовують позовні вимоги та доводять їх безпідставність.

З урахуванням викладеного представник відповідача просить: відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.134-135 том №1).

До відзиву надано копії документів на підтвердження обставин, що викладені у відзиві.

В подальшому, на адресу суду 23.05.2023 року (вх. № 4411) надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі (а.с.140-144).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.08.2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Хайнака В.Д. про витребування доказів залишено без задоволення. Клопотання представника відповідача адвоката Попроцького Д.М. та Зубова С.Г. про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору залишено без задоволення (а.с.175-176 том №2).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.214 том № 2).

На адресу суду 21.02.2024 року (вх. № 5849) за підписом представника відповідача Зубова С.Г. надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких представник зазначив відповідач ТОВ «Темп Плюс Сервіс» відношення до проведеної реконструкції не має, відсутні вимоги до відповідача взагалі. Представник зазначав, що позивачі вводять суд в оману маніпулятивними заявами. Представник зазначив, що позивачами не надано жодного доказу на умовну прибудинкову територію, який би свідчив про якусь сформовану земельну ділянку за заявленими позовними вимогами, яка б мала б відповідну реєстрацію, як об`єкт права. В матеріалах справи наявні рішення, які підтверджують, що ТОВ «Темп Плюс+» набув право власності на своє майно на законних підставах, а тому має право користуватись своїм майном. Представник зазначає, що на спростування позиції позивачів щодо того, що відповідачі порушили норми Конституції, а саме рішення Конституційного суду від 02.03.2004 року справа № 1-2/2004 та ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» наявні судові рішення, якими підтверджено факт порушення саме позивачами прав відповідача, що полягає в незаконній приватизації (а.с.233-241 том №2).

В подальшому, 05.06.2024 року (вх. № 19402) на адресу суду за підписом представника відповідача адвоката Попроцького Д.М. надійшли додаткові пояснення по справі, згідно яких представник просить поновити строк на подання доказу, а саме постанови Верховного Суду від 03.04.2024 року у справі №522/22156/18, яка спростовує обставини позову (а.с.12-23; 26-35 том №3).

Крім іншого, 05.06.2024 року (вх. № 19281) на адресу суду надійшло клопотання за підписом позивача ОСОБА_1 згідно якого останній зазначив, та просив врахувати, що завдяки неправомірним діям відповідачів, які порушили державні будівельні норми, з`явився борг, замість погашення боргу, відповідачі звернулись до поліції та Пересипської районної адміністрації про адміністративне правопорушення у сфері благоустрою на прибудинковій території, мешканцями будинку Адамович В.О. та ОСОБА_1 . До клопотання надані докази на підтвердження обставин, що в ньому викладені (а.с.42-51 том №3).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Хайнак В.Д. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити, з підстав, що в ньому викладені.

Представники відповідачів: адвокат Попроцький Д.М. та Зубов С.Г. зазначили, що позовні вимоги не визнають, оскільки останні є безпідставними, необґрунтованими та не доведеними, просили відмовити в задоволенні позову.

Третя особа на стороні позивача: Одеська міська рада, третя особа на стороні відповідача: Одеський ордена «Знак Пошани» Завод продовольчого машинобудування підприємство з колективною відповідальністю завод «Продмаш», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Заслухавши пояснення сторони позивача, які наполягали на задоволенні позовних вимог, представників відповідача, які просили відмовити в задоволенні позовних вимог, дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовними вимогами позивачі зазначили, що прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку є особливим об`єктом права власності на землю, оскільки призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку та має задовольняти інтереси його мешканців.

Завод «Продмаш» та ТОВ «Темп плюс +» без узгодження зі співвласниками багатоквартирного будинку на підставі фіктивних декларацій про початок виконання будівельних робіт ОД № 0 від 22.05.2012 року розпочали будівництво готелю, самовільно захопивши прибудинкову територію та використали конструктивні елементи будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , самовільно захопивши стіну будинку, приєднали до неї незаконно збудований об`єкт готель «GAUDI».

З урахуванням викладеного позивачі просять: визнати порушені права позивачів, припинити використання прибудинкової території під діяльністю готелю «GAUDI», припинити використання прибудинкової території під парковку автомобілів готелю.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд зазначає, що судом вже вирішувалось питання щодо декларації про виконання будівельних робіт, так, судовим рішенням у справі 523/12936/20, яке набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду (наразі оскаржено в касаційному порядку) вже було розглянуто питання щодо декларації.

Вищевказаним судовим рішенням, було встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року у справі № 815/2654/18 - задоволено частково адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМП ПЛЮС+» до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Державної інспекції архітектури та містобудування України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу №01-13/123 ДАБК від 22.05.2018 року про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 0 від 22.05.2012 року та зобов`язання поновити запис про реєстрацію декларації № ОД 0 від 22.05.2012 року у єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-13/123ДАБК від 22.05.2018 року про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 0 від 22.05.2012 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, наступне: «…Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕМП-ПЛЮС+» зареєстровано як юридична особа з 25.09.2007 року, номер запису до ЄДР 1 029324, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ТОВ «ТЕМП-ПЛЮС+» подано Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 21.05.2012 року з реконструкції нежитлових приміщень 1-го поверху та квартири категорія складності ІІ, код об`єкта 1110. Зазначена декларація була зареєстрована Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області 22.05.2012 року за №ОД 0.

Також, у даному судовому рішенні встановлено, що постановою Верховного Суду від 13 серпня 2020 року у справі № 815/6312/14 скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2017 року, провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності індексний номер: 31065142 від 16.12.2014 року, ТОВ «ТЕМП-ПЛЮС+» набуло право приватної власності на реконструйоване на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД0 від 22.05.2012 року нежитлове приміщення-апартаменти за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 252, 6 кв. м.

Тобто, станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного наказу від 22.05.2018 року № 01-13/123ДАБК, декларація про початок виконання будівельних робіт вичерпала свою дію та була нечинною.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

З огляду на викладене, судом встановлено, що посилання позивачів на самовільне захоплення прибудинкової території та фіктивність декларації, є такими, що спростовані матеріалами справи, зокрема судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Так, згідно позову та прохальної частини позовних вимог, встановлено, що основною підставою вимог позивачів про припинення використання прибудинкової території Товариством з обмеженою відповідальністю «Темп- Плюс+» під діяльність готелю є, на думку позивачів, самовільне будівництво останнім апартаментів за адресою: АДРЕСА_4 , нежитлове приміщення 101, що не відповідає дійсності та наявним доказам у справі.

Суд погоджується доводами представників відповідачів та зазначає, що у Постанові від 18.05.2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 815/2654/18, адміністративне провадження № К/990/544/23, зазначено «…За правилами статті 26 Закону № 3038-VI завершальним етапом будівництва об`єкта містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт. З огляду на викладене, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку вчинення позивачем дій щодо реалізації наданого йому цією декларацією права на проведення будівельних робіт. Разом з тим, після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 465/1461/16-а, від 01.10.2019 № 826/9967/18, від 05.06.2019 у справі № 815/3172/18, від 23.07.2019 у справі № 826/5607/17, від 09.06.2021 у справі № 826/2123/18, від 18.06.2021 у справі №420/3572/19. Відповідно до свідоцтва про право власності індексний номер: 31065142 від 16.12.2014, ТОВ «ТЕМП-ПЛЮС+» набуло право приватної власності на реконструйоване на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД0 від 22.05.2012 нежитлове приміщення-апартаменти за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 252, 6 кв. м. Тобто, станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного наказу від 22.05.2018 № 01-13/123ДАБК, декларація про початок виконання будівельних робіт вичерпала свою дію та була нечинною.

Отже, зареєструвавши право власності на побудований об`єкт, зважаючи на принцип юридичної визначеності та належного урядування, позивач вправі сумлінно розраховувати на використання належного майна, що виключає неправомірне втручання з боку суб`єкта владних повноважень. Таким чином, колегія суддів вважає, що проведення перевірки, за наслідками якої прийнято оскаржуваний наказ Управління ДАБК Одеської міської ради № 01- 13/123ДАБК від 22.05.2018 про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 0 від 22.05.2012, свідчить про порушення Управлінням ДАБК Одеської міської ради принципів належного урядування та правової визначеності, у зв`язку із чим такий наказ підлягає скасуванню.»

Таким чином, на час розгляду даної позовної заяви мешканців будинку про припинення використання прибудинкової території ТОВ «Темп- Плюс+» на підставі самовільності реконструкції в зв`язку зі скасуванням декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД0 від 22.05.2012 наказом Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради ( УДАБК ОМР) № 01-13/123 ДАБК від 22.05.2018 року, в межах справи № 523/13138/20, предмет оскарження за позовом ТОВ «ТЕМП - ПЛЮС +» у справі № 815/2654/18 - наказ УДАБК ОМР № 01-13/123 ДАБК від 22.05.2018 року про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 0 від 22.05.2012 року. -08 вересня 2022 року був скасований, тобто припинив існувати, 18 травня 2023 року був поновлений запис про реєстрацію декларації № ОД 0 від 22.05.2012 у Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Зазначене свідчить, що посилання позивачів на обставини, які викладені у позові спростовані матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Також, судом не приймається до уваги посилання позивачів на те, що відповідач не є власником будинку, оскільки зазначена обставина неодноразово досліджувалась судами, і з даного приводу наявні судові рішення.

Матеріалами справи встановлено, що завод «Продмаш» на підставі викупу державного майна в 1990 році набув право власності на майновий комплекс, в тому числі і на житловий фонд, зареєстрував в ОМБТІ своє право в 1991 році, відповідно домоволодіння з багатоквартирним житловим будинком АДРЕСА_4 .

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Отже, згідно позовних вимог, позивачі просять: визнати порушеними права позивачів на користування прибудинковою територією, припинити використання прибудинкової території відповідачами, визнати права позивачів на користування прибудинковою територією.

Також, встановлено, що в порушення прав на користування прибудинковою територію позивачі послались на незаконність декларації, незаконність будівництва, однак, як встановлено матеріалами справи, зазначені обставини спростовані іншими судовими рішеннями, які набрали законної сили, а тому зводяться до переоцінки доказів.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом не приймаються до уваги та не досліджуються інші надані сторонами докази та низка судових рішень, як такі, що не мають правового значення для розгляду даної справи.

З огляду на надані судові рішення, судом встановлено, що між сторонами тривалий час існують спори щодо підстав набуття права власності тощо. Разом з цим, вказані рішення не мають відношення до конкретної цивільної справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В силу положення п.2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 76-89, 141, 245, 246, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс+», Товариства з обмеженою відповідальністю «Темп плюс сервіс», третя особа на стороні позивача: Одеська міська рада, третя особа на стороні відповідача: Одеський ордена «Знак Пошани» Завод продовольчого машинобудування підприємство з колективною відповідальністю завод «Продмаш», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання порушеним прав позивачів на користування прибудинковою територією, припинення використання прибудинкової території відповідачами, визнання права позивачів на користування прибудинковою територією залишити без задоволення.

Понесені судові витрати віднести за рахунок позивачів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складно 22.09.2025р.

Суддя: