ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1453/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3538/24 Категорія: 310040000 Єщенко О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
судді секретарГончар Н. І., Сіренко Ю. В. Івануса А.Д.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Коропа С.В. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.06.2025 (повний текст складено 02.06.2025, суддя в суді першої інстанції Єщенко О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

у червні 2024 року представник позивача адвокат Короп С.В. звернувся до суду з позовом, яким просив позбавити відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 2022 року проживали разом, без реєстрації своїх відносин. За час спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі проживає з бабусею ОСОБА_4 та перебуває на її повному утриманні. Відповідач з 25.04.2024 залишила свою малолітню дочку ОСОБА_5 в її бабусі ОСОБА_4 , де остання перебуває по даний час, а сама повернулася в с. Собківка Уманського району, де на даний час проживає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не провідує її, не цікавиться здоров`ям дочки, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями.

ОСОБА_1 на даний час служить у ЗСУ, а весь свій вільний час проводить з дочкою, піклується про неї.

За таких обставин позивач вважає, що подальше збереження батьківських прав відповідача недоцільне і неможливе, оскільки суперечить моральним засадам та інтересам дитини.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.06.2025 у позові відмовлено з підстав того, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері стосовно дитини батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Одночасно відповідача попереджено судом про необхідність змінити ставлення до батьківських обов`язків стосовно і покладено на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради контроль за виконанням нею батьківських обов`язків стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції представник позивача адвокат Короп С. В. подав 25.06.2025 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що відповідач постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.05.2024 притягалась до адміністративної відповідальності за ч.2ст.184 КУпАП щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно дочки.

Зазначає, що відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, що може позначитися на благополуччі дитини.

Також наголошує на тому, що судом не було взято до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Також скаржник вказує на те, що сам лише факт заперечення відповідачем позову не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.05.2023 Уманським відділом ДРАЦС в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком указаний ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_2 .

Згідно із актом обстеження умов проживання від 11.03.2024, складеного начальником служби у справах дітей Захаренко Н.А., головним спеціалістом служби Бондаренко І.П., інспектором СЮП Уманського РУП ГУНП у Черкаській області Роздобудько Г.О., старостою с. Собківка Абраменко З.В., з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено обстеження умов проживання сім`ї гр. ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами відвідання та обстеження умов проживання рекомендовано гр. ОСОБА_2 забезпечити температурний режим та належні санітарно-гігієнічні умови в будинку. Вирішити питання з гр. ОСОБА_2 щодо її лікування від алкогольної залежності. Провести повторне відвідування сім`ї та обстеження умов проживання.

Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , комісія у складі старости Собківського старостинського округу Абраменко З., адміністратора ОСОБА_6 , соціального працівника ОСОБА_7 06.05.2024 провела обстеження умов проживання сім`ї. У ході обстеження було встановлено, що сім`я складається з трьох осіб: мати ОСОБА_2 , 1981 р.н., дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , співмешканець ОСОБА_1 , 1986 р.н. проживає без реєстрації, на даний час служить в ЗСУ. 20.04.2024 мати ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_8 поїхала в с. Городниця до свекрухи, де перебувала до 25.04.2024. Повернулась в с. Собківка сама, залишивши у свекрухи свою донечку. По даний час перебуває в селі і зловживає алкоголем з жителем села та веде аморальний спосіб життя. 26.04.2024 за своєю адресою АДРЕСА_2 , з нею проживали чотири невідомі особи без постійного місця проживання, зловживаючи алкогольними напоями, про їх перебування повідомлений дільничний. 06.05.2024 перебувала в сильному алкогольному сп`янінні.

Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов від 06.05.2024, складеним старостою ОСОБА_9 , адміністратором ОСОБА_10 , соціальним працівником Квашою М., проведено обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_2 , санітарно-гігієнічні умови не задовільні, грубка для опалення не відремонтована, грязно. В будинку неприємний запах курева, алкоголя. Дитячі речі не складені, розкидані по кімнатах. ОСОБА_11 перебуває у сильному алкогольному сп`янінні.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 30.04.2024, складеного начальником СД Ладижинської с/р Новіковою М.В., старостою Городищенського старостинського округу Ободовським В.І., поліцейськими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , з метою обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_3 . Індивідуальні потреби дитини задоволені в повній мірі. Бабуся дбає про свою онуку, зі слів бабусі вона купила дитині всі необхідні речі. Мати дитини вже 5 днів не виходить на зв`язок, не телефонує, не цікавиться здоров`ям та життям своєї малолітньої дитини.

Згідно з характеристикою Городницького старостинського округу виконавчого комітету Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 13.05.2024 ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно. Мобілізований до лав ЗСУ.

Відповідно до наказу Служби у справах дітей Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області від 30.04.2024 № 13/02-04 тимчасово влаштовано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ю баби ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Покладено на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідальність за життя та здоров`я малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до прийняття рішення про вирішення долі дитини.

На виконання ухвали суду від 02.07.2024 орган опіки та піклування Дмитрушківської сільської ради надав висновок від 29.07.2024 № 231/02-16, відповідно до якого, діючи в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Дмитрушківської сільської ради вбачає доцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у справі вважає, що мати дитини не бере належної участі в її утриманні та вихованні, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставами для позбавлення її батьківських прав.

Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, а також в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Також у ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (про що стверджує позивач у цій справі); 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

За положенням частини 6 статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України року встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 цієї ж статі - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ВС у справі №459/3411/18 в постанові від 29.09.2021 вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

З урахуванням наведених положень законодавства та встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин, апеляційний суд вважає, що у даному випадку сукупності доказів, наданих на підтвердження позовних вимог у справі, недостатньо для висновку про застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, зокрема, з підстав того, що відповідачка свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей (про що стверджує позивач у цій справі).

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та надавши оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

У цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_2 остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дочки та спілкування з нею принесе їй шкоду.

Статтею 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За наведених обставин, суд першої інстанції вірно не погодився із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої дочки, адже в даному випадку не доведено, що є доцільним вжиття саме крайнього заходу впливу на матір, як позбавлення її батьківських прав, та що інші заходи, зокрема: соціальний супровід сім`ї з дітьми, що потрапили в тяжкі життєві обставини, робота дітей та батьків із психологом, проведення бесід працівниками органу опіки та піклування з відповідачем щодо з`ясування умов та причин, що ускладнюють спілкування матері з дітьми тощо, не дали результатів щодо забезпечення належного виконання батьківських обов`язків з боку відповідача.

Також вказаний висновок не досліджує можливість застосування до відповідача інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав.

Найкращих інтересів дітей, яким відповідає позбавлення відповідача батьківських прав, у висновку служби у справах дітей не наведено та таких судом не встановлено.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 932/2483/21, від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22, від 07.02.2022 у справі № 759/3554/20).

За наведених обставин, суд першої інстанції вірно не погодився із висновком органу опіки та піклування про відповідність інтересам дітей позбавлення батьківських прав її матері ОСОБА_2 , адже в даному випадку не доведено, що є доцільним вжиття саме крайнього заходу впливу на матір, як позбавлення її батьківських прав, та що інші заходи, зокрема: соціальний супровід сім`ї з дітьми, що потрапили в тяжкі життєві обставини, робота дітей та батьків із психологом, проведення бесід працівниками органу опіки та піклування з відповідачем щодо з`ясування умов та причин, що ускладнюють спілкування матері з дитиною тощо, не дали результатів щодо забезпечення належного виконання батьківських обов`язків з боку відповідача.

В матеріалах справи немає жодних даних про те, що з ОСОБА_2 з боку компетентних державних органів взагалі проводилася робота, направлена саме на надання допомоги матері дитини, виправлення недоліків в її поведінці, з`ясування її проблем і можливості їх вирішення, однак ці органи обмежилися лише виконанням своїх каральних функцій щодо відповідачки, що не є повністю достатнім та доцільним в такій сфері як батьківські відносини.

Як зазначалося, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Той факт, що батько ОСОБА_1 створив для дитини кращі умови проживання та те, що дитина проживає в родині свого батька не є підставою для позбавлення матері батьківських прав, оскільки діти можуть проживати або батьком, або з матір`ю, які мають рівні права щодо дитини і обирають для неї найкращі умови проживання кожного з них.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону взагалі неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від: 07.02.2024 у справі № 455/307/22, 22.11.2023 у справі № 1915/2789/12, 23.12.2020 у справі № 522/21914/14, 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, 13.04.2020 у справі № 760/468/18, 11.03.2020 у справі № 638/16622/17.

Натомість в справі є пояснення відповідачки та її старшого повнолітнього сина про те, що вона залишила дитину на бабусю і поїхала в сімейних справах, яка назад дитину їй повернути завадила, і в подальшому перешкоджає вільному спілкуванню матері з дитиною.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Враховуючи усталену судову практику у спірних правовідносинах та те, що дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини, матір ніколи не втрачала інтересу до своїх дітей, а також з огляду на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами у справі навмисного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.06.2025 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.06.2025 у даній цивільній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 17.09.2025.

Суддя-доповідач

Судді