Житомирський апеляційний суд
Справа №279/64/25 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Григорусь Н.Й., Шевчук А.М.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у м. Житомирі цивільну справу №279/64/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» звернулося до суду із даним позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № від 22.04.2024 в розмірі 61050,00 грн, з яких : 10000,00 грн заборгованість за тілом кредитом; 51050,00 грн заборгованість за відсотками та судовий збір. В обґрунтування позову зазначало, що 22.04.2024 року між ТОВ "Іннова Фінанс" та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у позику №. Як вбачається із змісту договору позики, разом із правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 20.02.2024, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі: 10000,00 грн, шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки ( НОМЕР_1 ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.2.6.1., п.п.2.6.2. та п.2.6.3 цього договору, його додатків. Основні умови договору щодо надання коштів у позику: п.2.4. тип кредиту кредит; п.2.7. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби; п 2.5. строк кредиту (строк дії договору) 360 днів; п.3.2. дати надання кредиту: 22.04.2024 року або наступний за ним календарний день; п.2.6.1. стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5. цього договору; п.2.6.2. знижена процентна ставка 1.7% в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо позичальник 22.05.2024 року, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, позичальник, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Станом на дату звернення до суду із позовом заборгованість відповідача складає 61050,00 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за кредитним договором № від 22.04.2024 року в сумі 61050,00 грн та 2422,40 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на головній сторінці Товариства в мережі інтернет відповідач обрала бажану суму кредиту, строк кредитування, прорахувавши відсотки, оцінивши умови кредитування за нульовою ставкою, оформила заявку на отримання коштів. Вказує, що вважала, що отримала кредитні кошти строком на 30 днів , за відсотковою ставкою 0,01 відсотка. Зазначає, що умови договору є несправедливими та відповідно за ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Встановлено, що 22 квітня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання грошових коштів у позику №, відповідно до умов якого товариство надає позичальнику кредит на споживчі (особисті) потреби на наступних умовах: сума кредиту 10000 грн., строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж за періодом внесення 30 дні(в), стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, знижена процентна ставка 1,7% в день та застосовується якщо позичальник до 22.05.2024 року сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, а позичальник зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Договір про надання грошових коштів у позику, паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 електронними цифровими підписами одноразовими ідентифікаторами: jtz4vrwmf ; 4g3jwz0dk.

Згідно квитанції до платіжної інструкції №19835-1354-103021236 від 22.04.2024 року, ТОВ «Іннова Фінанс» перерахувало ОСОБА_1 10000,00 грн на платіжку картку № НОМЕР_1 .

Факт укладання відповідачем ОСОБА_1 з позивачем ТОВ "Іннова Фінанс" договору про надання грошових коштів у позику № від 22.04.2024 року та отримання кредиту в розмірі 10000,00 грн. стороною відповідача не заперечувався.

Враховуючи вищенаведене, у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики №4 від 22.04.2024, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та ОСОБА_1 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.

Отже, відповідачка уклала договір позики та підписала його у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів.

Щодо посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що розмір заборгованості по нарахованих відсотках за несвоєчасно виконані зобов`язання є несправедливим у розумінні ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», то таке посилання є помилковими, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, умовами кредитного договору та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розуміння п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування неустойки (пені, штрафу) яку позивач не нараховував.

Разом з тим, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону 3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» визначено, що положення ч. 5 ст. 8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%.

При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).

Із розрахунку заборгованість вбачається, що з 22.04.2024 по 23.12.2024 відсоткова ставка нараховувалася у розмірі 2,2 % в день.

Проте, нарахування відсотків по вказаній відсотковій ставці, а саме 2,2% в день було здійснено до 23.12.2024, що є помилковим, оскільки з 23.04.2024, відповідно до внесених змін до вищевказаного Закону, необхідно було нараховувати відсотки за відсотковою ставкою 1,5 % вдень до 20.08.2024 року - 120 днів, а з 21.08.2024 по 23.12.2024 необхідно було нараховувати відсотки за відсотковою ставкою 1% вдень за 125 днів.

Відтак, відповідно п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», заборгованість за відсотками, згідно договору позики становить 27650,00 грн із розрахунку: з 23.04.2024 по 20.08.2024 заборгованість становить 18000,00 грн та повинна була нараховуватися за відсотковою ставкою 1,5 % в день за 120 днів на тіло кредиту 10000,00 грн (10000,00 грн х 1,5% = 150 грн х120 днів = 18000,00 грн); з 21.08.2024 по 23.12.2024 заборгованість становить 12500,00 грн та повинна була нараховуватися за відсотковою ставкою 1% в день (10000,00 грн х 1% = 100 грн х 125 днів= 12500,00 грн). Сплачено ОСОБА_1 2850,00 грн, згідно розрахунку. Отже: 18000,00 грн + 12500,00 грн = 30500,00 грн 2850,00 грн (сплачена сума) = 27650, 00 грн - сума заборгованості ОСОБА_1 за відсотками.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором позики № від 22.04.2024 року в розмірі 61050,00 грн підлягає зміні із зменшенням суми стягнутої заборгованості із 61050,00 грн до 37650,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 27 650,00 грн заборгованість за відсотками.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно статті 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов ТОВ «Іннова Фінанс» задоволено на 61,7%, відтак із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1494,62 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 38,3%, тому із ТОВ Іннова Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за звернення із апеляційною скаргою у розмірі 1739,58 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованість за договором позики № від 22.04.2024 із 61050,00 грн до 37650,00 грн, з яких: 10 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 27 650,00 грн заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» 1494,62 грн судового збору за звернення до суду із позовом.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» на користь ОСОБА_1 1739,58 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді