Справа № 591/2626/24
Провадження № 2/591/451/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Кирионенко В.В.

представника позивача Гаврилюк Н.М.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки Шудренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та його представника адвоката Гаврилюк Надії Миколаївни до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в особі законного представника Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» про вселення в квартиру,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 та його представник адвокат Гаврилюк Н.М. звернулися до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , мотивуючи свої вимоги тим, що з 1981 року позивач перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 , потім подружні стосунки між нами були припинені і шлюб розірваний рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2000 року по цивільній справі №2-4254/2000. Але, через деякий час вони помирилися, поновили подружні стосунки, позивач повернувся в сім`ю і вони з відповідачкою разом проживали до 2010 року.

В 1991 році, під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , їх сім`ї у складі 4-х осіб, яка потребувала поліпшення житлових умов за місцем роботи відповідачки була надана 2-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , і вони всі вселилися до цієї квартири і були зареєстровані. Наймачем даної квартири була ОСОБА_1 , а після отримання житлового приміщення позивач був знятий з квартирної черги за місцем роботи, як особа, що забезпечена житлом.

В 2009 році відповідачка, позивач, донька ОСОБА_4 та її син ОСОБА_3 приватизували спірну квартиру на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», і кожен з них отримав у спільну часткову власність по 1/4 частці цієї квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 10 листопада 2009 року. Вказане свідоцтво було видане виконкомом Сумської міської ради на підставі подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 05 листопада 2009 року №1064, але у нього на руках немає його оригіналу.

Восени 2010 року, вже після припинення між ними подружніх стосунків, відповідачка ОСОБА_1 вирішила позбавити позивача можливості проживати в спірній квартирі. Скориставшись тим, що він забув ключі від дверей квартири, коли вийшов в магазин, відповідачка не пустила його до квартири і відмовилася віддати йому ключі. Всі його особисті речі та набуте у шлюбі майно залишилося у квартирі, до якої він не мав доступу. Всі його прохання віддати ключі і припинити незаконні дії не дали позитивного результату.

Донька ОСОБА_4 , яка разом зі своїм сином ОСОБА_5 проживали в цій квартирі, підтримала матір і також відмовилася віддати йому ключі від квартири. Не маючи в м.Суми ніякого іншого житла, позивач змушений був проживати у своїх знайомих, а потім зняти квартиру, купити собі необхідні речі, але сподівався, що зможе повернутися до своєї квартири.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 жовтня 2010 року позивач був визнаний втратившим право користування квартирою, але за його заявою від 11 липня 2011 року заочне рішення суду було скасоване на підставі винесеної ухвали від 14 жовтня 2011 року. Але в подальшому, при розгляді справи №2-295/12 по суті рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 лютого 2012 року позивач був визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 .

Суд визнав його втратившим право користування жилою площею в спірній квартирі на підставі ст.ст.71,72 ЖК України із-за тривалої відсутності за місцем проживання без поважних причин, не врахувавши, що він являється співвласником житлового приміщення, тому за законом суд не має права позбавити його права користування належним йому майном.

Вказане рішення місцевого суду набрало законної сили, оскільки ухвалою колегії суддів з розгляду справ цивільного судочинства апеляційного суду Сумської області від 03 квітня 2012 року його апеляційна скарга була відхилена, а рішення суду - залишено без змін.

При цьому, в ухвалі суду апеляційної інстанції вказано, що спірна квартира не приватизована, що не відповідає дійсності і спростовується свідоцтвом про право власності на житло від 10 листопада 2009 року, якого у позивача не було на руках в 2011-2012 р.р., тому він і не міг надати його суду.

На підставі вказаних судових рішень відповідачка зняла позивача з реєстрації в спірній квартирі, але за його зверненням 27 травня 2014 року його право проживання та користування квартирою було поновлено, він був зареєстрований в квартирі, але вселитися до неї не міг з вини відповідачки, яка чинила і до теперішнього часу чинить йому перешкоди у володінні та користуванні власністю.

В 2013 році відповідачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до виконкому Сумської міської ради про визнання неправомірним та скасування подання від 05 листопада 2009 року управління обліку, розподілу та приватизації житла і визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що процедура приватизації спірної квартири не була завершена, але рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2014 року по цивільній справі №591/11303/13-ц в задоволенні їх позовних вимог було відмовлено за необґрунтованістю, і це рішення набрало законної сили 07 квітня 2014 року.

Не дивлячись на це, відповідачка не погодилася на його вселення до квартири і, як позивачу зараз стало відомо з отриманої 04 березня 2024 року в управлінні «ЦНАП у м. Суми» СМР довідки, необхідної для подання до суду, він 30 вересня 2015 року незаконно був знятий з реєстрації в спірній квартирі, хоча ніякої заяви про зняття з реєстрації не подавав і йому невідомо, з яких підстав його зняли з реєстрації в квартирі, співвласником якої він являється, відмітки в паспорті про зняття з реєстрації у нього немає. Йому було відмовлено в наданні цієї інформації і запропоновано звернутися до суду, але в Зарічному районному суді м. Суми за 2015 року справи відносно нього немає.

Донька ОСОБА_4 , яка разом зі своїм сином ОСОБА_3 , проживали в спірній квартирі померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і її син зараз також не проживає в квартирі.

В двокімнатній квартирі проживає одна відповідачка, але вона заперечує проти його вселення та проживання в квартирі і не бажає в добровільному порядку надати позивачу ключі від квартири. Він неодноразово звертався до відповідачки з цим проханням, вона обіцяла вселити його, але так своїх обіцянок не виконала. 20 лютого 2024 року позивач прийшов до спірної квартири, але відповідачка не відкрила двері і не захотіла пустити до квартири. На його виклик прибули працівники поліції, яким ОСОБА_1 відкрила двері, але відмовилася впустити його до квартири, запропонувавши звернутися до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач та його представник просять ухвалити рішення, яким вселити його в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 березня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18 червня 2024 року о 13 год. 00 хв.

21 травня 2024 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з позовними вимогами відповідачка ОСОБА_1 категорично не погоджується.

В обґрунтування заперечень зазначає, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі в позивачем ОСОБА_2 з 1981року. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2000 року шлюб був розірваний і позивач покинув спірну квартиру, знявся з реєстрації та виїхав на інше постійне місце проживання.

В 2008 році вони поновили свої подружні стосунки, і 20 серпня 2008 року позивач знову був зареєстрований в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В вересні 2009 року позивач знову пішов з сім`ї та припинив проживання в спірній квартирі. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 лютого 2012 року ОСОБА_2 був визнаний таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Відповідачка ОСОБА_1 наполягає на тому, що шлюбні стосунки були припинені через поведінку позивача, який зловживав алкогольними напоями, вів себе дуже агресивно - кричав, постійно ображав відповідачку, їх доньку та онука. Враховуючи зазначене, вважає, що спільне проживання в одному жилому приміщенні з такою особою є неможливим та може призвести до тяжких наслідків.

Після розірвання відносин, тобто починаючи з жовтня 2009 року, позивач покинув відповідачку та виселився, забрав всі свої речі та переїхав до іншого постійного місця проживання. 15 років позивач ніколи у спірній квартирі не з`являвся, тим більше в ній не проживав, оскільки в цей період перебував у інших шлюбах.

За цей період часу відповідачкою у квартирі був зроблений ремонт та створені більш покращені та комфортні умови для проживання. З цією метою відповідачка понесла значні матеріальні витрати виключно за свій рахунок.

Враховуючи те, що шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано доволі тривалий час назад, між ними склалися вкрай неприязні стосунки, а також те, що проживання відповідача у квартирі створює загрозу життю та здоров`ю позивачки, вважає, що спільне проживання в одному жилому приміщенні сторін є неможливим та може призвести до тяжких наслідків.

Наразі відповідачка є особою пенсійного віку, їй виповнився 61 рік. За своїм станом здоров`я вона потребує спокою та відпочинку, що стане просто неможливим у разі присутності позивача у квартирі. Вона боїться не лише за своє здоров`я, але й за своє життя, оскільки позивач здатний застосувати щодо неї фізичну силу та спричинити їй значну шкоду.

Крім того, частка спірної квартири згідно свідоцтва про право власності належить онуку співвідповідачу по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом, страждає на психічне захворювання та потребує постійного нагляду.

Просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити (а.с.27-28).

31 травня 2024 року від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Гаврилюк Н.М. надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на те, що, перешкоджаючи позивачу у вселенні та проживанні у спірній квартирі, відповідачка ОСОБА_1 фактично позбавляє співвласника житлового приміщення у здійсненні його права власності, що є незаконним, бо право власності є непорушним, що закріплено в Конституції України основному законі нашої держави, як гарантоване право особи.

Вважає голослівними заяви відповідачки про те, що спільне проживання співвласників житла є неможливим і може призвести до тяжких наслідків. Це є вигадкою відповідачки, яка одна проживає в двокімнатній квартирі і її це цілком влаштовує. Шлюб між сторонами давно розірваний і вони протягом тривалого часу разом не проживають, не спілкуються, тому неприязних стосунків між ними немає

Відповідач ОСОБА_3 , опікуном якого є відповідачка, являється онуком позивача і останній не відмовляється в наданні йому необхідної допомоги, бо мати дорослої дитини померла. Як відомо позивачу, на теперішній час онук не мешкає в спірній квартирі.

Що стосується заяв відповідачки про проведення нею ремонтних робіт в квартирі, то жодного доказу суду відповідачка не надала, як і не надала підтвердження нібито понесених нею значних матеріальних витрат за проведення ремонту. До позивача з приводу ремонту вона ніколи не зверталася і не узгоджувала з ним, як із співвласником житлового приміщення, проведення яких ремонтних робіт потребує спірна квартира. Якщо вона щось і робила в квартирі, доступу до якої позивач не мав з вини відповідачки і не проживав в житловому приміщенні, то всі роботи виконувалися на її власний розсуд і для покращення власного проживання. Інтереси позивача при цьому не враховувалися.

Заяви відповідачки про те, що вселення позивача до спірної квартири створює загрозу її життю та здоров`ю не відповідають дійсності і є незрозумілим, на підставі чого вона робить такий висновок, бо жодного доказу суду з цього приводу не надано. Висновки суду не можуть гуртуватися на припущеннях, тому будь-які заяви сторін мають бути доведені належними та допустимими доказами.

Відповідачка ставить свої інтереси вище інтересів позивача, не враховуючи, що їх частки в спірній квартирі є рівними. Позивач також досяг пенсійного віку, він старший відповідачки, йому зараз 67 років і він за станом здоров`я є інвалідом 1-ї групи. Іншого власного житла в м. Суми у нього немає. На даний час йому ніде проживати, що і стало причиною звернення до суду з позовом про вселення до квартири. Вселити його до квартири в добровільному порядку відповідачка відмовилася.

Тому є незрозумілим, яку загрозу для відповідачки несе позивач, будучи людиною похилого віку, яка має поганий стан здоров`я, як інвалід 1-ї групи, який сам потребує сторонньої допомоги (а.с. 32-33).

Протокольною ухвалою суду 18 червня 2024 року залучено законного представника відповідача ОСОБА_3 - директора комунального закладу Сумської обласної ради «Улянівська спеціальна школа» Пінчук Т.І., у зв`язку із її залученням підготовче засідання відкладено до 31 липня 2024 року, 09 год. 30 хв.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 07 листопада 2024 року, о 15 год. 00 хв.; витребувано в Управлінні «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради довідку про те, на підставі яких документів був знятий з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 30 вересня 2015 року ОСОБА_2

07 листопада 2024 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 13 листопада 2024 року, 15 год. 00 хв. для забезпечення явки свідків.

13 листопада 2024 року протокольною ухвалою головуючого замінено неналежного законного представника відповідача ОСОБА_3 КЗСОР «Улянівська спеціальна школа» на законного представника Державний навчальний заклад «Сумське міжрегіональне вище професійне училище», розгляд справи відкладено до 30 січня 2025 року, 10 год. 00 хв. для забезпечення явки свідків та у зв`язку з неналежним повідомленням представника відповідача ОСОБА_3

30 січня 2025 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. в колегіальному розгляді кримінального провадження 591/4667/22 (провадження № 1-кп/591/574/22) справа не слухалась та відкладена до 13 год. 00 хв. 18 квітня 2025 року.

18 квітня 2025 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 24 липня 2025 року, 15 год. 00 хв. для забезпечення явки свідків.

24 липня 2025 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 12 вересня 2025 року, 14 год. 30 хв. для забезпечення явки свідків.

В зазначеному судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, відповідачка та її представник заперечували проти їх задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 по частці кожному, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 листопада 2009 року, що видане на підставі рішення Сумської міської ради від 05 листопада 2009 року № 1064 (а.с.4).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 жовтня 2000 року у справі № 2-4254/2000 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.5).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 лютого 2012 року у справі № 2-295/12 визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 03 квітня 2012 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 лютого 2012 року залишено без змін (а.с.7-8).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2014 року у справі № 591/11303/13-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до виконавчого комітету Сумської міської ради, треті особи: управління обліку, розподілу та приватизації житла, служба у справах дітей Сумської міської ради, ОСОБА_2 про визнання подання неправомірним та його скасування, визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, в задоволенні позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю (а.с. 9).

З копії довідки Відділу реєстрації місця проживання управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради від 04 березня 2024 року вбачається, що позивач у період з 27 травня 2014 року по 30 вересня 2015 року був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9а).

З копії талону-повідомлення єдиного обліку № 9143 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21 лютого 2024 року вбачається, що 20 лютого 2024 року о 10:58 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 20 лютого 2024 року о 10:57 за адресою: АДРЕСА_1 , колишня дружина не пускає до будинку. Відбувається не вперше. БШМД не потрібна. Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.10).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є інвалідом І групи по загальному захворюванню, потребує стороннього догляду. Рекомендовано нагляд і лікування у онколога, сімейного лікаря (а.с.11).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.29-зворот).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.30).

З копії медичного висновку №6 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 27 січня 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має захворювання шизофренія інший тип безперервний перебіг з наростаючим когнітивним та емоційно-вольовим дефектом, стійкі порушення рівня функціонування (а.с.30-зворот).

Відповідно до довідки Управління «Центрнадання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради від 15 серпня 2024 року № 14.01-12/5892 вбачається, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10.12.2015 року № 888-VIII, органам місцевого самоврядування надані повноваження у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб, а саме формування та ведення реєстру територіальної громади з 04квітн2016 року.

Тобто, інформація про підстави зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 з 30 вересня 2015 року у відділі реєстрації місця проживання відсутня (а.с. 52).

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що позивач є її батьком, а мати відповідачка. З батьком стосунків немає, з ним перебуває у конфлікті.

Батько все її життя зловживав спиртними напоями, гроші витрачав лише на себе. Їхнє з сестрою утримання було на плечах матері. Батько їх бив, влаштовував сварки. Сусіди долучалися, примиряли. У матері поганий стан здоров`я, мати боялася звертатися до органів поліції, позивач тікав, і його не було по три дні. Коли їй було 17-18 років, то батьки розлучилися, і батько пішов, проживав з декількома жінками. Неодноразово вона бачила його у стані алкогольного сп`яніння.

Батько не приймав участі ні у скорботній обстановці, коли сестра померла, ні у похованні, ні участі в житті онуків.

Через деякий час десь у 2007-2008 році, він просив, щоб його зареєстрували, бо йому треба були квитки для поховання брата у Москві. Потім він знову пішов, а прописка лишилася. Через суд вони його виписали, з тих пір з ним не спілкуються. Дитина сестри знаходиться у спецзакладі, наразі проживає в училищі, буде повертатися після закінчення і повернеться додому. Навесні закінчиться навчання, і він потребуватиме догляду. З ним треба тихо себе вести, сумісне проживання з людиною, яка вживає алкоголь, є неможливим. Мати теж має хворобу серця.

Квартира була приватизована, в період коли він попросив тимчасово бeти прописаним.

Після смерті сестри спадщина на її сина розподілилася.

Мама займалася цим питанням спадкування.

Останній раз батько у 2024 році приходив, просив гроші на МРТ 3000 грн, вона дала. Гроші він не повернув. Він був вранці з перегаром. Батько казав, що щось по онкології видалили, і хвалився, що все пройшло. Це було тоді, як за грошима приходив. Що конкретно у нього за захворювання, їй не відомо. За її адресою він не проживав. Зі слів мами їй відомо, що він приходив, просився до неї. Він приймав участь у приватизації квартири. У спірній квартирі вона не мешкає, сказати про те, чи приходив позивач туди у 2023-2024 році, вона не може. Мати казала, що він приходив ніби поговорити про вселення, але мама пояснила, що немає де, бо в одній кімнаті вона, а в іншій ОСОБА_7 , і що він чужа людина.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з позивачем знайома з дитинства, дружні стосунки, і з відповідачкою теж. З позивачем дружили з дитинства, а потім познайомилася і з відповідачкою. Одразу все було добре, а потім позивач став пити, битися: і дітей, і відповідачку бив. Потім він пішов до іншої жінки, через певний час повернувся, неодноразово просився. Скільки проживав їй не відомо, а потім знову знайшов жінку і пішов. Разом сторони не живуть років 20-25. Чи зверталася відповідачка до поліції не знає. Він її душив, сусід визволив. Це сусіди розповідали, прізвище не знає. Чи є речі позивача в квартирі їй не відомо. Позивача востаннє бачила дуже давно, може років 10 тому. Останній раз в квартирі була років десять тому назад.

З відповідачкою бачиться на вулиці. Що квартира приватизована їй відомо зі слів відповідачки. Обставини, що позивач бив відповідачку це було 20 років тому. Чи є у нього ключі від квартири їй не відомо. Вона особисто не бачила як позивач бив дружину і дітей. Це їй відомо зі слів інших осіб.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідачка ОСОБА_1 заперечує щодо вселення позивача до спірної квартири.

Отже, наявність самого факту, що відповідачка заперечує щодо вселення до квартири, співвласниками якої є як позивач, так і відповідачі, свідчить про порушення прав позивача.

Посилання відповідачки на зловживання позивачем алкогольними напоями та його неправомірну поведінку не доведено належними та допустимими доказами. До того ж наявність таких обставин не може бути підставою для позбавлення права власності на квартиру чи обмеження у його здійсненні.

Вказане свідчить про наявність перешкод у позивача в користуванні квартирою, а тому у відповідності до вимог статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження спірною квартирою шляхом вселення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та його представника адвоката Гаврилюк Г.М. про вселення.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 та його представника адвоката Гаврилюк Надії Миколаївни до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в особі законного представника Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» про вселення в квартиру задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 у квартиру, розташовану за аресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , в особі законного представника Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище», адреса: м. Суми, вул. Івана Сірка, буд. 12, кв.75, РНОКПП суду не відомий.

Суддя А.П.Сидоренко