РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/21994/24

Провадження № 22-ц/4815/803/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ФОП ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Твердого М.К. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2025 року, ухвалене в складі судді Першко О.О., дата складання повного тексту рішення 07.04.2025, у справі № 569/21994/24

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Позов обгрунтований тим, що 14 жовтня 2020 року о 16 год 30 хв на 127 км а/д Н-31 Дніпро-Решетилівка, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Крон», номерний знак НОМЕР_2 , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «КІА CARENS» отримав механічні пошкодження.

Однак, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди відповідач залишив її місце. Вказане підтверджується постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року по справі № 532/1688/21 та від 26 лютого 2021 року по справі № 569/2904/21.

На момент ДТП транспортний засіб марки «DAF FT 95 XF 380», номерний знак НОМЕР_1 , був забезпечений згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 169431868 від 13 лютого 2020 року, укладеним між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_5 .

Відповідно до страхового акту №2218059-1 від 27.01.2022 ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 129 000 грн.

Виплативши потерпілій стороні страхове відшкодування, в порядку положень ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК «ВУСО», набуло право регресної вимоги до особи, яка спричинила ДТП та в подальшому залишила місце ДТП щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 129 000 грн 00 коп.

29 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) уклали Договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №169431868 від 13 лютого 2020 року. Відтак, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

Просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 129000 грн. та судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2025 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 129 000 (сто двадцять дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 10 976 (десять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень 50 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належних, достатніх та достовірних доказів самовільного залишення ним місця ДТП ні його вини, а тому позовні вимог задоволенню не підлягали.

Відзив до апеляційного суду не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_5 було укладено Поліс № 169431868 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «DAF FT 95 XF 380», номерний знак НОМЕР_1 .

14 жовтня 2020 року о 16 год 30 хв на 127 км а/д Н-31 Дніпро-Решетилівка, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Крон», номерний знак НОМЕР_2 , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «КІА CARENS» отримав механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року по справі №569/1688/21, яка набрала законної сили 28 грудня 2021 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.Провадження у справі закрито, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року по справі № 569/2904/21, яка набрала законної сили 09 березня 2021 року встановлено, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-4 КУаП, оскільки він залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний. Провадження по справі відносно ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП транспортний засіб марки «DAF FT 95 XF 380», номерний знак НОМЕР_1 , був забезпечений згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту № 169431868 від 13 лютого 2020 року, укладеним між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_5 .

Відповідно до страхового акту №2218059-1 від 27.01.2022 ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 129 000 грн.

29 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО», як первісний кредитор, та ФОП ОСОБА_1 , як новий кредитор, уклали Договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює сумі договору у порядку та строки встановлені Договором. Згідно платіжної інструкції №10 від 30 липня 2024 року позивачем було сплачено ПрАТ «СК «ВУСО» кошти згідно Договору № 29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29 липня 2024 року.

Згідно Додатку №1 до вказаного Договору позивач отримав право вимоги до відповідача в розмірі 129 000 грн 00 коп.

З метою досудового врегулювання спору 05 серпня 2024 року відповідачу позивачем було направлено Акт (вимогу) №2003916-1 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування) (пункт 2 частини першої статті 980 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою (пункт 4 частини першої статті 512 ЦК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до ДТП, як потерпілого, так і страховика.

Відповідно до пункту 2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.

Отже, обов`язком водія транспортного засобу в разі дорожньо-транспортної пригоди є негайна зупинка і залишання на місці пригоди принаймні до складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

За змістом статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

У силу частини 1 статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина 1 статті 1191 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17.

Згідно з п.п. 38.1.1. «в» пункту 38.1. статті 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика до винної особи на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Згідно із частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд, установивши, що ОСОБА_2 після скоєння ДТП самовільно залишив місце пригоди, що встановлено судовим рішенням, а первісний страхувальник виплатив потерпілому страхове відшкодування у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КпАП України, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Відповідач ОСОБА_2 постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року по справі № 569/2904/21 якою встановлено факт вчинення правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КпАП України, не оскаржив.

Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено наявність передбачених статтею 38 Закону № 1961-IV підстав для пред`явлення до відповідача вимог про відшкодування сплаченої позивачем як страховиком цивільно-правової відповідальності страхувальника завданої останньої шкоди. Тому, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Твердого М.К. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2025 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18.09.2025 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.