Справа № 127/5785/25
Провадження № 2-о/127/92/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі :

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участі заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), за участі заінтересованих осіб: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), Міністерства оборони України (03168 м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд.6) про встановлення факту перебування на утриманні,-

в с т а н о в и в :

До суду з заявою звернулась ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), Міністерства оборони України про встановлення факту перебування на утриманні.

Заява мотивована тим, що згідно із свідоцтвом про народження від 19 березня 2002 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батьки заявниці: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 17.03.2010 розлучилися, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 17.03.2010, відповідний актовий запис № 326.

Після розлучення батьків заявниця та її сестра ОСОБА_5 постійно проживали з батьком - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Сестра заявниці - ОСОБА_6 вийшла заміж (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 ), а згодом, приблизно у віці 19 років переїхала у ворожу країну - рф, де проживає і по теперішній час та має громадянство російської федерації, що підтверджується фотокопією паспорта громадянина російської федерації, виданого ГУ МВД росии по г. Москва 30.06.2020 року № 770-014. Обставини загибелі батька їй відомі, однак тісного спілкування між сестрами через різні погляди на воєнні дії з боку росії, немає.

Після того, як сестра вийшла заміж, заявниця з батьком продовжили проживати лише у двох до загибелі ОСОБА_3 , оскільки заявниця власної сім`ї не мала, заміжня не була.

З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 51546 від 09.08.2023, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради вбачається, що ОСОБА_8 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 09.09.1994 по теперішній час.

Батько заявниці був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , але весь час фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки № 448 від 10.08.2023 вбачається, що ОСОБА_1 проживає (зареєстрована) за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав постійно разом з донькою ОСОБА_1 та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_3 , до дня смерті.

Відповідно до сповіщення сім`ї № 5927 від 21 липня 2023 року, заявницю ОСОБА_1 повідомлено, що старший солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) з 21 травня 2023 року, який вважався зниклим безвісти неподалік н.п. Богданівка, Бахмутського району, Донецької області, був ідентифікований і вважається загиблим. Даний факт також підтверджений постановою слідчого СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про встановлення особи трупа від 18.07.2023 року.

Це сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установлену законодавству порядку.

Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть №4133 від 03.06.2023, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в н.п. Богданівка, Бахмутського району, Донецької області, смерть настала у зоні військових дій.

Відповідно до Довідки про причину смерті №4133 від 03.06.2023, причина смерті ОСОБА_3 вибухова травма внаслідок військових дій.

Згідно Витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарької комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії Протокол № 3843 від 01.12.2023, вбачається, що травма, яка призвела до смерті ОСОБА_3 , та причина смерті, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

23.07.2023 заявниця здійснила поховання батька ОСОБА_3 на кладовищі "Сабарів 2", що підтверджується свідоцтвом пропоховання № 1718 від 22.07.2023. Та отримала відповідні виплати від держави.

Заявниця отримала посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України серії НОМЕР_5 від 10.06.2024.

Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу № 07/01-16 від 19.04.2024 вбачається, що єдиним спадкоємцем, згідно матеріалів спадкової справи № 16/2023 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , є його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Протягом усього життя ОСОБА_3 матеріально забезпечував свою доньку ОСОБА_1 , так сталося, що мати залишила сім`ю коли заявниці було 5 років, а сестрі 8 років. А згодом батьки розлучилися. За заявницею із сестрою приглядала прабабуся, коли тато був на роботі, а коли був вільний, то завжди належним чином виконував свої батьківські обов`язки. Батько працював в тролейбусному депо водієм тролейбуса, протягом 35 років. Саме батько забезпечував дітей в повному обсязі, від їжі до одягу, усі шкільні витрати, кружки, виступи, кармані витрати, усі свята. Готував, прав, всі домашні роботи робив, коли доньки виросли, розділяли домашню роботу разом з батьком, а він продовжував їх утримувати.

З дитинства заявниця займалась спортом, вид якого спортивне орієнтування, а з 2011 по 2017 рр офіційно входила до складу МДЮСШ № 2 (м. Вінниця), перебувала у лавах спортсменів спортшколи, показувала гарні результати, приймала участь у змаганнях різних рівнів.

Однак згідно з правилами закладу МДЮСШ №2, щомісячних та щорічних виплат спортсмени навіть за високі результати чи призові місця не отримували. Згідно з інформацією, наданою МДЮСШ № 2 Вінницької міської ради, ОСОБА_1 за призові місця у чемпіонатах Світу та Європи отримувала премії від 500 грн. до 1500 грн. Належного фінансування спортивна школа не отримувала.

Всі витрати щодо тренувань, спортивного одягу та взуття, підготовку, навчально- тренувальні збори та поїздки на змагання як в Україні, так і поза її межами здійснював батько.

Згодом ОСОБА_1 вперше стала чемпіонкою світу і батько настільки її підтримував, що спонукав увесь свій час приділяти спорту, замість того щоб працевлаштовуватись на будь-яку роботу, щоб в майбутньому показувати ще кращі результати.

Після 23 років спортсмени відраховуються з спортивної дитячо-юнацької школи, але продовжують тренуватися та приймати участь, правда за свої кошти та поза штатом школи. На жаль, спортивне орієнтування не входить до олімпійського виду спорту, тому фінансування цього виду спорту незначне.

Батько офіційно працював у ТТУ (КП Вінницька транспортна компанія), робота була позмінно, тому брався за підробіток, став більше заробляти, фінансова можливість родини покращилась, що дозволило ОСОБА_1 вступити до університету. Відтак з вересня 2019 по 30.06.2023 ОСОБА_1 навчалась у Національному університеті фізчного виховання і спорту України, а її батько платив за навчання. Лише на останньому курсі бакалаврату та навчання у магістратурі були на бюджетній формі.

У заявниці був доступ до банківських карток батька, з цим у них була повна довіра.

Основним джерелом доходу заявниці, були кошти отримані від батька ОСОБА_3 , який до почату повномаштабного вторгнення працював водієм тролейбуса, що підтверджується відомостями наданими КП «Вінницька транспортна компанія».

Згодом, будучи призваним на військову службу під час загальної мобілізації ОСОБА_3 отримував заробітну плату.

Доказами утримання батьком доньки ОСОБА_9 також є скріншоти, з яких вбачається, що ОСОБА_3 переводив донці кошти, а також це може бути підтверджено показами свідків.

Батьки військовослужбовця ОСОБА_3 померли, після розлучення з дружиною ОСОБА_4 батько заявниці більше не одружувався. На момент смерті у ОСОБА_3 не було дітей, які не досягли повноліття, а тільки дві повнолітні доньки, заявниця та її сестра.

Оскільки, за життя заявниця ОСОБА_1 перебувала на утриманні батька ОСОБА_3 , вона належить до категорії осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Просила суд, встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 знаходилась на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , кожна окремо, заявлені вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представники заінтересованих осіб: ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України в судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні свідки: ОСОБА_10 , яка є бабусею заявниці та ОСОБА_11 тітка заявниці, кожна окремо, підтвердили, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого ОСОБА_3 , а також те, що остання перебувала на його утриманні.

Вислухавши думку заявниці, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження від 19 березня 2002 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Батьки заявниці: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 17.03.2010 розлучилися, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 17.03.2010, відповідний актовий запис № 326 (а.с.42).

Після розлучення батьків заявниця та її сестра ОСОБА_5 постійно проживали з батьком - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.27).

Сестра заявниці - ОСОБА_6 вийшла заміж (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 ), а згодом, приблизно у віці 19 років переїхала у ворожу країну - рф, де проживає і по теперішній час та має громадянство російської федерації, що підтверджується фотокопією паспорта громадянина російської федерації, виданого ГУ МВД росии по г. Москва 30.06.2020 року № 770-014. Обставини загибелі батька їй відомі, однак тісного спілкування між сестрами через різні погляди на воєнні дії з боку росії, немає.

Після того, як сестра вийшла заміж, заявниця з батьком продовжили проживати лише у двох до загибелі ОСОБА_3 , оскільки заявниця власної сім`ї не мала, заміжня не була.

З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 51546 від 09.08.2023, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради вбачається, що ОСОБА_8 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 09.09.1994 по теперішній час (а.с.25).

Батько заявниці був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , але весь час фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.26-27).

Відповідно до довідки № 448 від 10.08.2023 вбачається, що ОСОБА_1 проживає (зареєстрована) за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав постійно разом з донькою ОСОБА_1 та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_3 , до дня смерті (а.с.27).

Відповідно до сповіщення сім`ї № 5927 від 21 липня 2023 року, заявницю ОСОБА_1 повідомлено, що старший солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) з 21 травня 2023 року, який вважався зниклим безвісти неподалік н.п. Богданівка, Бахмутського району, Донецької області, був ідентифікований і вважається загиблим. Даний факт також підтверджений постановою слідчого СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про встановлення особи трупа від 18.07.2023 року(а.с.10).

Це сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установлену законодавству порядку.

Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть №4133 від 03.06.2023, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в н.п. Богданівка, Бахмутського району, Донецької області, смерть настала у зоні військових дій (а.с.12).

Відповідно до Довідки про причину смерті №4133 від 03.06.2023, причина смерті ОСОБА_3 вибухова травма внаслідок військових дій (а.с.11).

Згідно Витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарької комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії Протокол № 3843 від 01.12.2023, вбачається, що травма, яка призвела до смерті ОСОБА_3 , та причина смерті, так, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.13).

23.07.2023 заявниця здійснила поховання батька ОСОБА_3 на кладовищі "Сабарів 2", що підтверджується свідоцтвом про поховання № 1718 від 22.07.2023. Та отримала відповідні виплати від держави (а.с.15-17).

Заявниця отримала посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника України серії НОМЕР_5 від 10.06.2024 (а.с.23).

Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу № 07/01-16 від 19.04.2024 вбачається, що єдиним спадкоємцем, згідно матеріалів спадкової справи № 16/2023 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , є його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.24).

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України. Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Відповідно до положень ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

За частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 5) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

В пункті 8 Постанови Пленуму ВСУ № 5 зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що:

- за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні;

- для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року.

- для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Таким чином, в судовому порядку можливо встановити факти, коли ці факти безпосередньо породжуватимуть юридичні наслідки, тобто вони повинні мати юридичне значення, а саме: від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

Метою встановлення фактів у даній справі заявниця вказала реалізацію права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України Про військовий обов`язок і військову службу, Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Отже, для визначення можливості встановлення фактів, про які просить заявниця, суду необхідно встановити, чи породить встановлення таких фактів юридичні наслідки для заявника у виді набуття права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України Про військовий обов`язок і військову службу, Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 1 п. 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

Згідно зі ст. 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакції, чинній на 06.03.2023, тобто на дату загибелі військовослужбовця у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї,які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зокрема, за загиблого (померлого) військовослужбовця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли в період проходження служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю. г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, системне тлумачення положень статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 ) та положень статей 30, 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). При цьому утриманцями можуть бути непрацездатні члени сім`ї, зокрема, діти, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Заявницею не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували належність заявниці до категорії непрацездатних осіб, які б, у разі встановлення судом фактів належності до члена сім`ї загиблого військовослужбовця та перебування на його утриманні, надавали йому право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Судом з`ясовано, що встановлення факту належності заявниці до члена сім`ї загиблого військовослужбовця та перебування на його утриманні, не породить для неї юридичних наслідків, тобто не призведе до набуття нею права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим заява про встановлення юридичного факту не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 315-319 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за участі заінтересованих осіб: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), Міністерства оборони України (03168 м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд.6) про встановлення факту перебування на утриманні залишити без задоволення.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне мотивоване рішення суду виготовлене 18.09.2025року.

Учасники процесу:

Заявник: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_6 ( АДРЕСА_1 ),

Заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 ), Міністерство оборони України (03168 м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд.6).

Суддя: