Житомирський апеляційний суд
Справа №274/8052/23 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Талько О.Б.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №274/8052/23 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Корбут В.В. в м. Бердичів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути на користь ОСОБА_1 60 000,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті сина.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 03 жовтня 2020 року, близько 20 годин 50 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «BMW 320 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Бердичів - Вчорайше Іллінці» в напрямку селища міського типу Вчорайше на 7 км + 450 м поблизу с. Великі Низгірці Бердичівського району Житомирської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Вказує, що за даним фактом ДТП Бердичівським відділом поліції ГУ Національної поліції України у Житомирської області, 04 жовтня 2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000736 за ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначає, що 31.12.2020 слідчим СВ Бердичівського ВП ГУ Національної поліції в Житомирській області прийнято постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вказує, що в результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, матері загиблого, ОСОБА_1 було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «BMW 320 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7639936. Вказує, що 08.03.2023 він, як представник ОСОБА_1 повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування. Проте, відповідач своїм листом від 25.05.2023 №09-02-22/3852 у відповідь на заяву про виплату страхового відшкодування пов`язаного зі смертю ОСОБА_6 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05.10.2020 повідомило, що термін дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AP/7639936 становив з 30.04.2020 по 29.07.2020, а дорожньо-транспортна пригода сталася 05.10.2020, відтак дана дорожньо-транспортна пригода від 05.10.2020 є поза межами дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7639936, а ПАТ «Національна страхова компанія «Оранта» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування пов`язаного зі смертю ОСОБА_6 .

Також зазначає, що у вересні 2022 року він в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в якому просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 150 000 грн моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Проте, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі, оскільки відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що згідно наданого ОСОБА_2 полісу №АР7639936 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.04.2020 його цивільно-правова відповідальність у період з 30.04.2020 по 29.04.2021 була застрахована у відповідача. Відтак, договір страхування №АР7639936 від 30.04.2020 є правомірним та таким, що набрав чинності з 30.04.2020. Жодних вимог про те, що договір страхування набуває чинності лише після внесення відповідних відомостей до Централізованої бази даних МТСБУ чинне законодавство України не містить. Зазначає, що внесення відомостей про укладені внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язком саме страховика, а в даному випадку відповідача, і не залежить від волі страхувальника, а тому, внесення страховиком недостовірних даних по договору страхування №АР7639936 не є підставою визнання цього договору страхування недійсним чи нікчемним.

Звертає увагу на те, що під час розгляду цивільної справи №274/657/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , колегія апеляційного суду не досліджувала страховий поліс на предмет його чинності, оскільки в даній справі визначався розмір моральної шкоди, яку зобов`язаний компенсувати ОСОБА_2 в порядку статті 1194 Цивільного кодексу України, за умови виплати страхового відшкодування страховою компанією. Саме тому колегія апеляційного суду прийшла до висновку, що на даний час відсутні підстави стверджувати про обов`язок ПАТ «НАСК «Оранта» виплатити страхове відшкодування. Але при визначенні розміру моральної шкоди, в порядку статті 1194 Цивільного кодексу України, колегія апеляційного суду прийшла до висновку про те, що таке відшкодування здійснюється за мінусом страхового відшкодування, яке має здійснити страховик. Тому вирішення питання про те чи зобов`язане ПАТ «НАСК «Оранта» здійснити виплату страхового відшкодування за полісом страхування має вирішуватись саме у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта», а тому висновок суду першої інстанції про те, що колегією апеляційного суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 встановлено про відсутність зобов`язань страховика у виплаті страхового відшкодування, є невірним оскільки дане питання у справі №274/657/22 не досліджувалось.

Зазначає, що в рамках цивільної справи №274/657/22, ПАТ «НАСК «Оранта» подало апеляційну скаргу, в якій вказувало на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою докази, які підтверджують факт припинення дії строку страхового поліса на час вказаної ДТП. Так, 30 квітня 2020 року між ОСОБА_7 та ПАТ «НАСК «Оранта» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з терміном дії з 30 квітня 2020 року по 29 липня 2020 року. У тексті вказаного договору була допущена технічна помилка в даті закінчення строку дії цього поліса. Наявність такої помилки підтверджується ціною договору, оскільки згідно з діючими на той час тарифами за цим договором сплачено кошти зі строком дії поліса саме на три місяці, а не на річний строк. Враховуючи вищезазначене, представник ПАТ «НАСК «Оранта» просив скасувати рішення в частині визначення строку дії поліса №АР/7639936 від 30 квітня 2020 року протягом періоду з 30 квітня 2020 року по 29 квітня 2021 року та прийняти в цій частині нове судове рішення, вказавши строк дії поліса з 30 квітня 2020 року по 29 липня 2020 року. Вважає, що посилання відповідача на те, що страховий поліс було укладено лише на три місяці, бо тариф за один рік становить понад 1 800 грн., не відповідає дійсності, оскільки згідно калькулятора розрахунку вартості страхового полісу автоцивілки розміщеному на офіційному сайті відповідача, вартість страхового полісу на автомобіль марки «BMW 320 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у 2024 році становить лише 1144,00 грн. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Також просить стягнути 18 000 грн витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді.

16 квітня 2025 року на адресу суду від ПАТ «НАСК «Оранта» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що позовні вимоги та апеляційна скарга ґрунтуються тим, що термін дії поліса АР/7639936 з 30.04.2020 по 29.04.2021 згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2023 року, але позивач та її представник не вказали, що дане рішення суду не набуло законної сили, справа №274/657/22 оскаржена Житомирським апеляційним судом в частині дії поліса АР/7639936. Вказує, що відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду від 07.05.2024, справа №274/657/22 суд задовольнив апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «Оранта» від 12.01.2024 №28 в частині дії поліса АР/7639936 з 30.04.2020 по 29.07.2020. Зазначає, що в апеляційній скарзі представник позивача стверджує, що у справі №274/657/22 Житомирський апеляційний суд не встановлював обставини та не досліджував дії терміну поліса АР/7639936, хоча апеляційна скарга по вище вказаній справі була саме про це. Наголошує, що представник позивача в апеляційній скарзі самостійно вирішує питання на власний розсуд, що Житомирський апеляційний суд тільки зараз повинен досліджувати поліс АР/7639936, та не звертає уваги на вже існуюче рішення суду, яке він міг оскаржувати в касаційному порядку, але не зробив це з невідомих причин. Вказує, що представник позивача жодного разу не подав клопотання допитати, як свідка страхувальника ОСОБА_7 , який укладав поліс №АР/7639936 та на який термін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 03.10.2020 близько 20:50 на автодорозі Бердичів Вчорайше Іллінці водій автомобіля «BMW 320 D», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перебував на проїзній частині дороги, в положенні сидячи, та якого в подальшому відкинуло на зустрічну смугу руху автодороги, де на останнього було повторно здійснено наїзд зустрічним транспортним засобом автомобілем «RENAULT TRAFIC», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , який є сином ОСОБА_1 , загинув на місці пригоди.

За даним фактом Бердичівським відділом поліції Головного управління Національної поліції України у Житомирській області 04.10.2020 внесено відомості до ЄДРДР №0000736 за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України.

31.12.2020 слідчим СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України.

Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу автомобіля «BMW 320 D», реєстраційний номер НОМЕР_5 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7639936.

08 березня 2023 року ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 звернувся доПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Листом №09-02-22/3852 від 25.05.2023 ПАТ «НАСК «Оранта» повідомило представника ОСОБА_1 ОСОБА_8 про те, що термін дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7639936 складав з 30.04.2020 по 29.07.2020, а дорожньо-транспортна пригода сталася 05.10.2020, тобто поза межами дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відтак ПАТ «НАСК «Оранта» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування пов`язану зі смертю ОСОБА_6 .

Зі змісту листа МТСБУ №3-01-а/34578 від 22.09.2021 слідує, що МТСБУ розглянуло справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок якої загинув ОСОБА_4 . Відповідно до п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ прийнято рішення про виплату належного ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 180 000 грн.

Також встановлено, що у січня 2022 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_5 , ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, у якому просила стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь 150 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2023 року (справа №274/657/22) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 07 травня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Р.Р. задоволено частково. Апеляційну скаргу ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задоволено. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22 500 грн на відшкодування моральної шкоди та 4500 грн витрат на правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Компенсовано ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати у розмірі 3721,50 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що постановою Житомирського апеляційного суду від 07.05.2024 у справі №274/657/22, яка 07.05.2024 набрала законної сили було встановлено відсутність підстав, що ПАТ «НАСК «Оранта» зобов`язане здійснити виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 . Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21 (провадження №61-12101св23), постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19 (провадження №61-11625сво22)).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон №1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З метою повного та всебічного розгляду колегією суддів було витребувано з Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області для огляду цивільну справу №274/657/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_5 , ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю.

Також, колегією суддів було витребувано з Моторно (транспортного) страхового бюро України належним чином завірену копію справи МТСБУ: 73596 щодо відшкодування ОСОБА_1 шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.10.2020, внаслідок якої загинув ОСОБА_4 ; належним чином завірені копії документів, які стали підставою для реєстрації полісу №АР/7639936 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого у ПАТ «НАСК «Оранта» була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу автомобіля «BMW 320 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 та належним чином завірений витяг із системи МТСБУ щодо строку дії полісу №АР/7639936 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Дослідивши матеріали справи та витребувані колегією суддів докази встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» 60 000,00 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті сина.

Як на підставу позову посилалася на те, що 03 жовтня 2020 року, близько 20 годин 50 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «BMW 320 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі «Бердичів - Вчорайше Іллінці» в напрямку селища міського типу Вчорайше на 7 км + 450 м поблизу с. Великі Низгірці Бердичівського району Житомирської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок якої останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «BMW 320 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7639936, а відтак відповідач повинен здійснити виплату страхового відшкодування.

Так встановлено, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу автомобіля «BMW 320 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7639936.

Відповідно до витягу із системи МТСБУ щодо строку дії полісу №АР/7639936 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів наданих на запит суду слідує, що строк дії страхового полісу №АР/7639936 3 місяці; дата видачі поліса 30.04.2020; дата початку дії полісу 30.04.2020; дата закінчення дії полісу 29.07.2020.

Таким чином, станом на дату ДТП (03.10.2020) цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу автомобіля «BMW 320 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 не була зареєстрована в ПАТ «НАСК «Оранта».

Отже, у ПАТ «НАСК «Оранта» відсутнє зобов`язання здійснити виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Окрім того встановлено, що 20 січня 2022 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_5 , ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, у якому просила стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь 150 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2023 року (справа №274/657/22) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено з тих підстав, що позивачка не подала до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача - страхової компанії ПАТ НАСК «Оранта».

30 жовтня 2023 року не погоджуючись із рішення суду першої інстанції у цивільній справі №274/657/22 Лабик Р.Р. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Також, 16 січня 2023 року ПАТ НАСК «Оранта» не погоджуючись із рішення суду першої інстанції у цивільній справі №274/657/22 подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати рішення суду в частині строку дії полісу №АР/7639936 від 30.04.2020 в період з 30.04.2020 по 29.04.2021 та прийняти нове рішення в частині встановлення строку дії полісу №АР/7639936 від 30.04.2020 в період з 30.04.2020 по 29.07.2020.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 07 травня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Р.Р. задоволено частково. Апеляційну скаргу ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задоволено. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22 500 грн на відшкодування моральної шкоди та 4500 грн витрат на правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Компенсовано ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати у розмірі 3721,50 грн.

Задовольняючи апеляційну скаргу ПАТ НАСК «Оранта» у цивільній справі №274/657/22 колегія суддів виходила з того, що на офіційному сайті МТСБУ відсутня інформацію про чинність страхового полісу №АР/7639936 від 30.04.2020 станом на час дорожньо-транспортної пригоди. Відтак, відсутні підстави стверджувати про те, що ПАТ НАСК «Оранта» зобов`язане здійснити виплату страхового відшкодування.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема, зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/14 (провадження №12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Отже, постанова Житомирського апеляційного суду від 07 травня 2024 року у справі №274/657/22 є приюдиційною щодо правовідносин, які склалися у даній справі.

Окремо колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 43 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому.

В матеріалах справи містить лист МТСБУ щодо прийняття рішення у справі №73596 про відшкодування ОСОБА_1 шкоди в розмірі 180 000 грн заподіяної в результаті ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок якої загинув ОСОБА_4 .

На запит суду МТСБУ надано копію справи №73596 (регламентні виплати МТСБУ), з якої встановлено, що 14.01.2021 ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 03.10.2020, в результаті якої загинув ОСОБА_4 .

Також, 14.01.2021 ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою на виплату страхового відшкодування пов`язаного із витратами на поховання в сумі 2 567,60 грн.

Крім того, 14.01.2021 ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою на виплату страхового відшкодування пов`язаного із моральною шкодою у розмірі 60 000 грн.

06.08.2021 ОСОБА_9 звернувся до МТСБУ із заявою на виплату страхового відшкодування пов`язаного із витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника у сумі 44 400 грн.

Відповідно до наказу №3.1/5688 від 26.08.2021 та рішення МТСБУ (номер справи 73596) ухвалено компенсувати ОСОБА_9 22 200 грн витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Також, відповідно до наказу №3.1/6734 від 22.09.2021 та рішення МТСБУ (номер справи 73596) ухвалено виплатити ОСОБА_1 180 000 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Відповідно до платіжної інструкції №11102914 від 27.08.2021 ОСОБА_9 перераховано 22 200 грн. Призначення платежу оплата по справі №73596, згідно наказу №3.1/5688 від 26.08.2021.

Також згідно платіжної інструкції №1105000 від 23.09.2021 ОСОБА_1 в інтересах якої діяв ОСОБА_8 перераховано 180 000 грн. Призначення платежу оплата по справі №73596, згідно наказу №3.1/6734 від 22.09.2021.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 здійснено виплату МТСБУ страхового відшкодування у сумі 180 000 грн пов`язаного із втратою годувальника, який загинув в результаті дорожньо транспортної пригоди, яка мала місце 03.10.2020.

На підставі викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться в ній є власним трактуванням норм законодавства, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується колегія суддів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 16 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді