Справа № 502/824/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нанєвої А.В.,

представника заявника адвоката Жур`яна О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Жур`яна О.М., ОСОБА_2 про стягнення аліментів та встановлення факту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд встановити факт перебування на його утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідачки на їх утримання аліменти в розмірі по 2500 грн на кожного.

Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідачка перебувають у стосунках без реєстрації шлюбу від чого у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Їхня мати ОСОБА_2 з 2017 року вихала закордон на роботу та дітей залишила на позивача, і з часом поступово припинила з ними спілкуватися. Відповідно позивач сам утримує дітей, виховує їх. Відповідачка не бере жодної участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , матір`ю записана ОСОБА_2 відповідачка по справі.

Водночас, відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записано ОСОБА_5 , тобто, як вказує позивач у позові зі слів матері ОСОБА_2 , а саме відповідно до ст. 135 СК України.

Актом про встановлення фактів від 08.04.2025 №33, виданий старостою виконавчого комітету Кілійської міської ради ОСОБА_6 , ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_1 , і з ним заа вказаною адресою проживають діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аналогічне також вбачається з довідки від 08.04.2025 №86, виданої старостою виконавчого комітету Кілійської міської ради ОСОБА_6 .

Діти з 03.11.2016 по 30.08.2019 відвідували Дмитрівський дошкільний навчальний заклад ясла-садок «Сонечко» Кілійської міської ради та у цей період приводив та забирав дітей тільки позивач (довідка від 11.04.2025 №36).

Наразі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Дмитрвському ЗЗСО Кілійської міської ради у 6-А класі, позивач бере активну участь у вихованні дитини, відповідачка мати дитини, знаходиться за кордоном, з дитиною спілкується рідко, з сім`єю не проживає (Характеристика ОСОБА_3 ).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у Дмитрвському ЗЗСО Кілійської міської ради у 5-А класі, позивач бере активну участь у вихованні дитини, відповідачка мати дитини, знаходиться за кордоном, у вихованні дитини участі не бере (Характеристика ОСОБА_3 ).

Позивач характеризуються з позитивної сторони, офіційно не працевлаштований, що підтверджено наданою характеристикою.

За час розгляду справи за клопотанням представника позивача було витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянкою України, з України до іншої держави і навпаки, починаючи з 2017 року і до теперішнього часу.

Відповідно до наданої інформації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній раз перетинала кордоном з України на виїзд 18.04.2023, пробувши в Україні трохи більше місяця (в`їзд 05.03.2023). Також надано інформацію, що остання в`їжджала 21.08.2018 та виїжджала з України 06.11.2018. Тобто, у період з 06.11.2018 по 05.03.2023 перебувала за кордоном.

Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей.

Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до приписів пункту 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Сам по собі факт проживання за однією адресою не може свідчити про перебування на утриманні.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17, який відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України.

Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК).

Отже, аналізуючи викладене, у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише з фактом смерті батьків.

Діюче законодавство не передбачає обов`язку інших осіб здійснювати утримання дитини у випадку, якщо батьки не позбавлені батьківських прав.

Враховуючи той факт, що позивач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він зобов`язаний виховувати та утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а у певних випадках й до ІНФОРМАЦІЯ_4 , і відповідно встановлення такого факту є безпідставним та не породжує жодних юридичних наслідків.

Водночас, стосовно виховання та утримання позивачем дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд наголошує, що позивач, з огляду на приписи ст. 135 СК України, не вважається батьком і відповідно передбачені Розділом ІІІ СК України права та обов`язки стосовно дитини не розповсюджуються, зокрема й щодо аліментів.

У даному випадку, враховуючи відсутність з боку відповідачки виконання обов`язків матері по відношенню її дітей щонайменше з 2018 року, у суду постає питання, чому позивач за весь цей час, по-перше, не визнав своє батьківство по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого він вважає народженим від нього, а по-друге, за встановлених обставин у справі, не порушив питання з приводу позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дітей.

З огляду на викладене, у задоволенні позову стосовно встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей, яке не ґрунтується на законі, слід відмовити в повному обсязі, а також слід відмовити в частині стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно дост.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положеньст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Позивач в позові просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Керуючись положеннями ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем.

Суд також враховує, що відповідачка перебуває у працездатному віці.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

В абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України.

Проаналізувавши отримані докази в їх сукупності, суд вважає наявними підстави відповідно до ч.2 ст.184 СК України для стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн з індексацією, відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 21.04.2025 і до повноліття, оскільки такий розмір аліментів на переконання суду відповідачка в змозі сплачувати, і такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, таким чином задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.6-13, 81, 133, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 280-283,354 ЦПК України, ст.ст.180-185,191 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Жур`яна О.М., до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та встановлення факту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 21.04.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте Кілійським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.В.Березніков