Справа № 473/4085/25
РІШЕННЯ

іменем України

"11" вересня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Ротар М.М., за участі секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Вознесенськ в особі Вознесенської міської ради про визначення права власності на земельну ділянку

встановив

08 серпня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, в якому вказав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладений та зареєстрований 23 листопада 1999 року на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі. За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,0614 га для обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка згідно державного акту на право приватної власності на землю належить попередньому власнику будинку ОСОБА_2 , який помер.

Посилаючись на те, що позивач є власником житлового будинку та до нього повинно перейти право власності на земельну ділянку, що надана для його обслуговування, але він позбавлений можливості набути право власності на земельну ділянку, позивач просив визнати за ним право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 12 серпня 2025 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглядати справу без його участі.

В судове засідання представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладений та зареєстрований 23 листопада 1999 року на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 20.10.2016 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2017 року. За вказаним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,0614 га для обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка згідно державного акту на право приватної власності на землю, який виданий на підставі рішення виконкому Вознесенської міської Ради народних депутатів від 17.08.1993 року №210 належить попередньому власнику будинку ОСОБА_2 . (відповідь Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18.08.2025 року).

Також було встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем після його смерті, який прийняв спадщину є його син ОСОБА_3 (копія свідоцтва про право власності на спадщину за законом, видане Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 15.11.1999 року).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Тернопіль, Тернопільської області, номер актового запису про смерть 633 ( Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть №9 від 15.08.2025 року).

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкова справа не заведена (відповідь Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 22.08.2025 р. №1105/01-09).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (тобто, у містах для будівництва та обслуговування жилого будинку, будівель та споруд не більше 0,1 га), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

У відповідності з п.18 "г" Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно- правовими угодами, укладеними до 01.01.2002 року, згідно з Положеннями чинної до цієї дати cт. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договору відчуження.

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 Постанови Пленуму).

Суд встановив, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою, наданою відчужувачу для будівництва та обслуговування цього майна, без укладення окремого договору відносно ділянки. Можливість укладення між відчужувачем і набувачем окремого договору щодо права набувача на земельну ділянку на час розгляду справи втрачена. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який існував до його відчуження.

Таким чином до ОСОБА_1 перейшло право власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Суд враховуючи неможливість зареєструвати належне право власності на земельну ділянку, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, вважає за можливе визнати право власності за позивачем на земельну ділянку, що необхідна для обслуговування житлового будинку.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

позов - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0614 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар