Провадження №2/522/4206/25
УХВАЛА

11 вересня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Лесик В.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про проведення транспортно-товарознавчої експертизи, заяву представника ОСОБА_1 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про зміну забезпечення позову та про зустрічне забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Підготовче засідання по справі призначено на 10 вересня 2025 року.

У підготовче засідання, призначене на 10 вересня 2025 року з`явився позивач та відповідач, а також їх представники. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.

У підготовчому засіданні надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про проведення транспортно-товарознавчої експертизи, у якій заявник просив призначити по справі №521/20770/24 судову транспортно-товарознавчу експертизу.

У підготовчому засіданні надійшла заява представник ОСОБА_1 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про зміну забезпечення позову та про зустрічне забезпечення позову, у якому заявник просив:

- переглянути застосований захід забезпечення позову та зняти заборону користування коштами на одному з рахунків обраних ОСОБА_1 у відповідній заяві на ім`я виконавця, у якого перебуває на виконання ухвала про забезпечення позову у межах двох мінімальних заробітних плат щомісячно;

- застосувати зустрічне забезпечення позову з метою проведення експертизи та компенсації судових витрат накласти арешт на т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 з забороною користування та відчуження.

У підготовчому засіданні судом поставлено питання про можливість задоволення зазначених клопотань. Представник позивача заперечував проти їх задоволення. Представник відповідача просив їх задовольнити.

З метою вирішення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про проведення транспортно-товарознавчої експертизи та заяви представника ОСОБА_1 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про зміну забезпечення позову та про зустрічне забезпечення позову, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання оголошено перерву до 11.09.2025 року.

Суд дослідивши матеріали справи встанови наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Щодо клопотання про призначення експертизи, суд зазначає наступне.

У підготовчому засіданні представником ОСОБА_1 адвокатом Канікаєвим Юрієм Олеговичем було подано клопотання про призначення транспортно-товарознавчої експертизи на вирішення якої заявник просив поставити поставити наступні питання:

- яка дійсна ринкова вартість т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 на моменту ДТП?

- яка дійсна ринкова вартість т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 після ДТП?

- яка вартість відновлювального ремонту т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 після ДТП?

- яка вартість матеріального збиту щодо пошкоджень т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 внаслідок ДТП?

- яка ринкова вартість окремих деталей (складових) т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 , які залишилися придатними до подальшої експлуатації після ДТП за цінами, які були актуальні станом на 12.08.2024 року та за цінами на даний час із зазначенням вартості кожної запчастини чи вузла?

- яка ринкова вартість запчастин т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 , які не могли більше використовуватися, але могли бути проданими як брухт металів та матеріалів, після ДТП за цінами, які були актуальні станом на 12.08.2024 року та за цінами на даний час із зазначенням вартості кожної такої запчастини ?

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8, судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справи по встановленню законних та обґрунтованих рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такою згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експерту установу визначає суд.

У ч.ч.3-4 ст.103 ЦПК України, питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Згідно ч.ч.1-3 ст.104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Тобто, чинне законодавство визначає дві основні підстави для призначення судом експертизи, а саме:

- з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

- сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Проте, заявник звертаючись із клопотанням про призначення експертизи не надав суду доказів того, що ним вживалися заходи задля самостійного отримання висновку експерта. Також, не надано доказів на підтвердження того, що позивачка ухиляється від проведення повторної експертизи.

У статті 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обов`язку доказування.

Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи або змінено його властивості, до розгляду судом не приймається, крім випадків, коли особа, яка його подає, доведе можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта.

Тобто, заявник може самостійно звернутися до експертної установи задля складання відповідного висновку та надання його суду.

Тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про проведення експертизи.

Суд вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_2 , що відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Щодо заяви про зміну забезпечення позову, суд зазначає наступне.

В заяві заявник просив переглянути застосований захід забезпечення позову та зняти заборону користування коштами на одному з рахунків обраних ОСОБА_1 у відповідній заяві на ім`я виконавця, у якого перебуває на виконання ухвала про забезпечення позову у межах двох мінімальних заробітних плат щомісячно.

Відповідно до частин першої-третьої статті 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи.

За наслідками розгляду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим постановляється ухвала.

Тлумачення положень частини першої статті 156 ЦПК України свідчить, що ЦПК України передбачає можливість заміни одного заходу забезпечення позову іншим, в тому числі здійснення заміни заходів забезпечення позову одного й того ж виду, перелік яких визначено в частині першій статті 150 ЦПК України, але щодо іншого майна.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01 квітня 2019 року у справі № 922/1631/18 зазначено, що у вирішенні питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, як і щодо вжиття заходів забезпечення позову, обов`язковим є надання оцінки обґрунтованості необхідності здійснення такої заміни, здатності саме того заходу, на який заявник просить замінити вжитий судом, забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову, наявності зв`язку цього заходу забезпечення позову з предметом позову у справі, співмірності заходу із заявленими позовними вимогами, враховуючи також необхідність забезпечення збалансованості інтересів учасників справи. Тобто саме на заявника відповідного клопотання покладається тягар доведення необхідності здійснення заміни вжитого судом заходу забезпечення позову іншим, отже здатності саме такого заходу реально забезпечити задоволення вимог позивача у разі задоволення позову.

До подібних висновків також дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 638/18499/18, провадження № 61-19248св19.

Ухвалою суду від 16 червня 2025 року у справі №521/20770/24 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в межах суми грошової суми у розмірі 73 299,04 гривні.

Тобто, зазначеною ухвалою було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 в межах грошової суми у розмірі 73 299,04 гривень, а не на всі грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , а тому, остання не позбавлена права розпоряджатися будь-якими іншими грошовими коштами, що перебувають на її банківському рахунку поза межами визначеної в ухвалі грошової суми.

Доказів на підтвердження того, що державний (приватний) виконавець наклав арешт на усі належні ОСОБА_1 грошові кошти, а не в межах суми, визначеної в ухвалі суду від 16.06.2025 року надано не було.

У разі, якщо державний (приватний) виконавець наклав такий арешт поза межами суми, визначеної в ухвалі суду про забезпечення позову, у боржника виникає право на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Заявник у заяві про зміну заходу забезпечення позову просить, зокрема, зняти заборону на користування грошовими коштами на одному з рахунків.

Проте, постановляючи ухвалу про забезпечення позову суд не визначав перелік рахунків, на які підлягає накладенню арешт.

Тому, враховуючи те, що ухвалою суду від 16.06.2025 року було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 із чітким визначенням грошової суми, щодо якої такий арешт застосований, що не позбавляє ОСОБА_1 розпоряджатися грошовими коштами понад встановленої грошової суми, беручи до уваги той факт, що в ухвалі суду не визначено рахунок, на який повинен бути накладений арешт, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви у цій частині.

Щодо зустрічного забезпечення позову, суд зазначає наступне.

У підготовчому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Канікаєв Юрій Олегович подав заяву про зустрічне забезпечення позову у якому просив накласти арешт на т/з MAZDA PREMACY Д/Н НОМЕР_1 з забороною користування та відчуження.

Зазначена заява мотивована необхідністю провести експертизу, а також компенсацією судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову (частина четверта статті 154 ЦПК України).

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови в позові. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 753/2380/18-ц (провадження № 61-38399св18).

Зазначене свідчить про те, що для обов`язкового застосування заходів зустрічного забезпечення позову достатньо наявності однієї із підстав, що визначені у ч.3 ст.154 ЦПК України.

До позовної заяви додано копію паспорту, з якого вбачається, що ОСОБА_2 має зареєстроване на території України місце проживання (а.с.7).

При цьому, доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_2 не має будь-якого майна на території України надано не було (інформаційні довідки з ДРРП).

Суд також звертає увагу на те, що право власності на нерухоме майно, що виникло до 1 січня 2013 року визнається дійсним якщо реєстрація такого права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації із видачею про це документів або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі.

Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.

Заявником не надано доказів на підтвердження того, що у КП «БТІ» ОМР відсутні відомості про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на об`єкти нерухомого майна.

Тому, підстави застосування заходів зустрічного забезпечення на підставі п.1 ч.3 ст.154 ЦПК України (позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові) відсутні.

Іншою підставою для застосування зустрічних заходів забезпечення позову є надання суду доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Проте, звертаючись до суду із заявою про зустрічне забезпечення позову, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що майновий стан позивача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в частині розподілу судових витрат, у разі, якщо судом буде ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

Клопотання про витребування зазначених відомостей представником відповідача не заявлялися.

За таких обставин, підстави застосування заходів зустрічного забезпечення позову, що визначені п.2 ч.3 ст.154 ЦПК України не доведені.

Тому, враховуючи те, що ОСОБА_2 має зареєстроване на території України місце проживання та те, що заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_2 відсутнє будь-яке інше рухоме та нерухоме майно, або доходи, суд вважає, що підстави для обов`язкового застосування зустрічних заходів забезпечення не доведені, та доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про зустрічне забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку, висловленого у Верховним Судом у постановах від 31 жовтня 2019 року у справі № 521/18597/18, від 20 грудня 2019 року у справі № 306/513/16-ц і від 19 листопада 2020 року у справі № 520/14591/18 та від 17.03.2021 у справі № 439/1347/19, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про зустрічне забезпечення не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення, тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду по суті спору.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 72, 102-113, 353 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представник ОСОБА_1 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про проведення транспортно-товарознавчої експертизи залишити без задоволення.

Заяву представник ОСОБА_1 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про зміну забезпечення позову залишити без задоволення.

Заяву представник ОСОБА_1 адвоката Канікаєва Юрія Олеговича про зустрічне забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в частині відмовити у задоволенні заяви про зміну забезпечення позову до Одеського апеляційного суду протягом 15-ти днів. В іншій частині ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 вересня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.