Справа № 740/2461/25 2/729/633/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

заочне

18 вересня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Булиги Н. О.

секретаря Романченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мічуріна Олена Вікторівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач через свого представника, адвоката Мічуріну О. В., звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим що, між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 23.12.2014 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого він передав відповідачам 40000 доларів США, у строк до 23.12.2015. На підтвердження отриманих грошових коштів позичальниками було надано власноруч написану розписку, що засвідчена їх підписами. Проте, в обумовлені строки відповідачі всю суму позики не повернули, заборгованість погасили лише частково, про що зазначили у розписці. Останньою датою повернення позики вказано 29.11.2024, залишок заборгованості 25395 доларів США.

Тому позивач вимушений звертатися ло суду та просить стягнути з відповідачів суму заборгованості за договором позики у розмірі 27680,55 доларів США, що на дату подачі позову складає у гривневому еквіваленті 1147929 грн. і включає 25395 доларів США заборгованості за договором позики, що гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату позову становить 1053145,88 грн. та 2285,55 доларів США 3 % річних, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату позову становить 94783,12 гривень.

Ухвалою від 18.08.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін.

Представниця позивача та позивач у судове засідання не з`явилися. Від представниці нпдійшла до суду заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримують. Проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до положень п. 2 ч.7, п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України (за зареєстрованим у встановленому Законом порядку місцем проживання), що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. Причини неявки в суд не повідомили, у встановлений судом строк відзив на позов не подавали.

З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2014 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 власноруч написали розписку, відповідно до якої вони взяли в борг у ОСОБА_1 40000 (сорок тисяч) доларів США, які отримали в повному обсязі при підписанні розписки та зобов`язалися його повернути 23.12.2015 (а.с.9).

Зі змісту вказаного документа, боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору позики та факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавців. Як видно із розписки, відповідачі повертали борг частинами, останній платіж було здійснено 29.11.2024 року, залишок 25395 доларів США (а.с.10).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Вказаний висновок неодноразово висловлювався Верховним Судом у постановах від 31 жовтня 2018 року в справі № 707/2606/16-ц, від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно зі ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст. 527 ЦК України передбачає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 192 ЦК України встановлено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Згідно зі ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

При цьому, при розрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума в іноземній валюті, розмір якої визначено в договорі, а не її еквівалент у національній валюті.

Висновок про можливість нарахування 3% річних в іноземній валюті міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц та № 464/3790/16-ц.

У позовній заяві здійснено розрахунок суми трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов`язання, з яким суд погоджується.

Так, за період з 01 травня 2022 року до 31 грудня 2023 року (610 днів) сума трьох процентів річних становить 1273,23 доларів США (25395,00 х 3% х 610: 365 : 100); за період з 01січня 2024 року до 31 грудня 2024 року (366 днів) сума трьох процентів річних становить 761,85 доларів США (25395,00 х 3% х 366: 366 : 100); за період з 01 січня 2025 року до 30 квітня 2025 року (120 днів) сума трьох процентів річних становить 250,47 доларів США (25395,00 х 3% х 120: 365 : 100).

Заперечень щодо суми боргу, трьох процентів річних чи власного розрахунку боргу відповідачі до суду не подали.

Відповідно до правого висновку, сформованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першоїстатті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першоїстатті 1049 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 31січня 2024 року у справі № 753/14634/22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначено, що перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

З тексту розписки вбачається, що позика надана відповідачам у доларах США і ті зобов`язалися повернути вказану суму позики.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Як зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5 - 7 ст. 81 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов ОСОБА_1 доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Таким чином, оскільки позивач надав відповідачам грошові кошти в позику, про що свідчить відповідна боргова розписка, яка до цього часу знаходиться у позивача, але відповідачі належним чином не виконали свої зобов`язання перед позивачем та не повернули грошові кошти в повному обсязі, то суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 27680,55 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату подачі позову становить 1147929 гривень з урахуванням трьох відсотків річних.

За приписами ч.6 с.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивач має пільги щодо сплати судового збору, то судовий збір слід стягнути з відповідачів на користь держави.

Керуючись ст.ст. 192, 207, 527, 530, 533, 545, 625, 1050, 1047, 1049 ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мічуріна Олена Вікторівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 27680,55 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1147929 гривень і включає: 25395 доларів США - заборгованості за договором позики, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 1053145,88 гривень та 2285,55 доларів США - 3 % річних, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 94783,12 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 3826 ( три тисячі вісімсот двадцять шість) гривень 43 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 3826 ( три тисячі вісімсот двадцять шість) гривень 43 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 3826 ( три тисячі вісімсот двадцять шість) гривень 43 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_4 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Бобровицького районного суду Н.О. Булига