Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/724/24
Провадження № 2/332/111/25
Рішення

Іменем України

16 вересня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

при секретарі судового засідання: Дубачовій А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів,

Встановив:

АТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 16.06.2020 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № , при укладенні якого сторони користувалися ст. 634 ЦК України. Відповідно до умов договору, відповідачу був наданий кредит в розмірі 51 600,00 грн на споживчі цілі та 1 238,40 грн на придбання послуг зі страхування. Загальний розмір кредиту 52 838,40 грн. Строк кредитування 60 місяців (дата остаточного повернення кредиту 16.06.2025); фіксована процента ставка 36% річних; комісія за управління кредитом 0,85% від суми кредиту щомісячно. Банк зі свого боку виконав зобов`язання, а відповідач виконувала свої зобов`язання неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 29.11.2023 існує заборгованість в загальному розмірі 76 727,08 грн, що складається з наступного: 42 996,66 грн заборгованість за тілом кредиту; 25 020,51 грн заборгованість за відсотками; 8 709,91 грн заборгованість за розрахункове обслуговування.

09.12.2020 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № , відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 51 500,00 грн на споживчі цілі та 1 236,00 грн на придбання послуг зі страхування. Загальний розмір кредиту 52 736,00 грн. Датою остаточного повернення кредиту є 09.12.2025; фіксована процента ставка 28,80% річних; комісія за управління кредитом 0,85% від суми кредиту щомісячно. Банк зі свого боку виконав зобов`язання, а відповідач виконувала свої зобов`язання неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 29.11.2023 існує заборгованість в загальному розмірі 76 161,47 грн, що складається з наступного: 45 787,71 грн заборгованість за тілом кредиту; 21 568,64 грн заборгованість за відсотками; 8 805,12 грн заборгованість за розрахункове обслуговування.

За позовом, посилаючись на статті 525, 526, 530, 599, 610-612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та умови кредитних договорів, АТ «ОТП Банк» просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 152 888,55 грн, а також судові витрати.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, через свого представника адвоката Мельнікова О.А., подала до суду відзив, в якому посилається на п. 8 Закону України від 01.12.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо підтримки позичальників, майно яких було знищено або зазнало пошкоджень внаслідок збройної агресії російської федерації проти України» та той факт, що метою отримання нею кредиту було лагодження даху в будинку, що був пошкоджений внаслідок артилерійського обстрілу військами рф, відповідно, це нерухоме майно відповідає ознакам, наведеним у вищевказаному законі. У зв`язку з цим, банк повинен був задовольнити її заяву про зупинення сплати грошового зобов`язання. Крім того, відповідач не погоджується з сумами за кожним договором в частині розрахункового обслуговування, адже встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнанням недійсними. Доводи обґрунтовані правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду. На підставі викладеного, відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Від представника АТ «ОТП Банк» надійшла відповідь на відзив, згідно якої вона просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що відповідач у своєму відзиві не заперечує щодо нарахувань в частині тіла кредиту та заборгованості по відсоткам, не надає жодних тверджень та доказів щодо незаконності таких нарахувань. Комісія за управління кредитом, передбачена умовами кредитних договорів в розрахунку заборгованості, зазначається як комісія за розрахункове обслуговування. До цієї комісії не включені послуги банку, що останній повинен надавати позичальнику безоплатно, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Ці умови були узгоджені між сторонами. Щодо зупинення сплати грошового зобов`язання, то згідно чинного законодавства, воно можливе лише у разі, коли за кредитним договором предметом забезпечення є нерухоме майно.

Від представника позивача адвоката Мельнікова О.А., надійшов зустрічний позов, що за своїм обґрунтуванням аналогічний відзиву на первісний позов. Просить визнати протиправною бездіяльність АТ «ОТП Банк» щодо неприйняття заяви від 01.04.2024 до розгляду та не призупинення вимоги щодо сплати грошового зобов`язання за договорами про споживчий кредит, а також зобов`язати АТ «ОТП Банк» прийняти заяву від 01.04.2024 та звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплати грошового зобов`язання за договорами про споживчий кредит № від 16.06.2020 на суму 52 838,40 грн та № від 09.12.2020 на суму 51 500,00 грн.

Від представника АТ «ОТП Банк» надійшли письмові пояснення на зустрічну позовну заяву, що за своїми доводами аналогічна відповіді на відзив на первісний позов, просять задовольнити первісний позов у повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою суду від 05.03.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.06.2024 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів до спільного розгляду з первісним позовом, здійснений перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.09.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні, що було призначено на 08.09.2025, представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених в ньому, та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Від представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Мельнікова О.А., надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_1 , просив задовольнити вимоги зустрічного позову та відмовити у задоволенні первісного позову.

Суд, з`ясувавши позицію сторін, вивчивши матеріали справи, всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення вимог первісного позову і відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.06.2020 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № , при укладенні якого сторони користувалися ст. 634 ЦК України.

Відповідно до умов договору, відповідачу був наданий кредит в розмірі 51 600,00 грн на споживчі цілі та 1 238,40 грн на придбання послуг зі страхування. Загальний розмір кредиту 52 838,40 грн. Строк кредитування 60 місяців (дата остаточного повернення кредиту 16.06.2025); фіксована процента ставка 36% річних; комісія за управління кредитом 0,85% від суми кредиту щомісячно (а.с. 14-16).

Банк зі свого боку виконав зобов`язання, надавши відповідачеві готівкові кошти в розмірі 51 600,00 грн, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 202Т02P1Z0 від 16.06.2020 (а.с. 19).

Відповідач виконувала свої зобов`язання неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 29.11.2023 існує заборгованість в загальному розмірі 76 727,08 грн, що складається з наступного: 42 996,66 грн заборгованість за тілом кредиту; 25 020,51 грн заборгованість за відсотками; 8 709,91 грн заборгованість за розрахункове обслуговування (а.с. 12).

09.12.2020 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № , відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 51 500,00 грн на споживчі цілі та 1 236,00 грн на придбання послуг зі страхування. Загальний розмір кредиту 52 736,00 грн. Датою остаточного повернення кредиту є 09.12.2025; фіксована процента ставка 28,80% річних; комісія за управління кредитом 0,85% від суми кредиту щомісячно (а.с. 20-21).

Банк зі свого боку виконав зобов`язання, надавши відповідачеві готівкові кошти в розмірі 51 500,00 грн, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 14464310 від 09.12.2020 (а.с. 25).

Відповідач виконувала свої зобов`язання неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 29.11.2023 існує заборгованість в загальному розмірі 76 161,47 грн, що складається з наступного: 45 787,71 грн заборгованість за тілом кредиту; 21 568,64 грн заборгованість за відсотками; 8 805,12 грн заборгованість за розрахункове обслуговування (а.с. 13).

Банком на адресу відповідача були направлені досудові вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості, однак вони залишились без виконання (а.с. 34-35, 40-41).

Відповідно до частин 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено з досліджених матеріалів цивільної справи та не заперечується з боку відповідача за первісним позовом: що між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 були укладені кредитні договори; що позивач надав відповідачеві кошти, а відповідач їх отримала та користувалася; що станом на 29.11.2023 за цими договорами існує заборгованість. Разом з цим, користування кредитними коштами, погашення платежів за тілом кредиту, за відсотками, а також за комісією з розрахункового обслуговування, що наразі заперечується стороною відповідача за первісним позовом, вбачається і з розрахунку заборгованості.

Відтак, щодо комісії з розрахункового обслуговування, суд зазначає наступне. Пунктами 1.1 «Комісія за управління кредитом» договорів визначено, що комісія становить 0,85% від суми кредиту щомісячно.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.

Банк має право встановлювати комісії та інші платежі за додаткові, супутні послуги, що включаються до загальних витрат за споживчим кредитом, окрім тих, що надаються безкоштовно.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 07.04.2021 в рамках справи № 766/8096/20.

Матеріали справи не містять інформації щодо того, в чому полягає комісія з розрахункового обслуговування, за які саме банківські послуги вона призначена та яким чином вираховується. Відповідна інформація не зазначена і в кредитному договорі. Відтак, доводи відповідача за первісним позовом в цій частині є слушними і приймаються до уваги судом.

Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку, чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин. Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Наведене викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 в рамках справи № 363/1834/17.

Щодо зустрічних позовних вимог, то суд зазначає наступне.

Згідно п. 8 Закону України Закону України від 01.12.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо підтримки позичальників, майно яких було знищено або зазнало пошкоджень внаслідок збройної агресії російської федерації проти України», у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, та протягом 90 днів після його припинення чи скасування позичальник (особа, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представник (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) має право звернутися до кредитодавця або нового кредитора із заявою про призупинення сплати грошового зобов`язання (основної суми кредиту, процентів, комісій та інших платежів) за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону, предметом забезпечення за яким є нерухоме майно (квартира, інше житлове приміщення в будівлі, приватний житловий будинок, садовий або дачний будинок, об`єкт незавершеного житлового будівництва), що відповідає хоча б одній із таких ознак: 1) нерухоме майно, станом на день подання заяви про призупинення сплати грошового зобов`язання, розташоване на тимчасово окупованій території, визначеній пунктами 1 і 3 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», або на територіях, на яких ведуться воєнні (бойові) дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, визначених Кабінетом Міністрів України; 2) нерухоме майно пошкоджено внаслідок збройної агресії російської федерації. Для цілей цього пункту під пошкодженим розуміється нерухоме майно, яке може бути відновлено виключно шляхом капітального ремонту чи реконструкції; 3) нерухоме майно знищено внаслідок збройної агресії російської федерації. Для цілей цього пункту під знищеним розуміється нерухоме майно, відновлення якого шляхом поточного або капітального ремонту чи реконструкції є неможливим або економічно недоцільним.

Дійсно, відповідач вірно визначила, що нерухоме майно частково підпадає під вищевказані ознаки Закону, в той же чай слушними є зауваження представника позивача щодо того, що заява про зупинення сплати грошового зобов`язання може бути подана виключно у випадку, якщо за умовами кредитного договору предметом забезпечення є вигляді нерухомого майна. Договори ж, однією зі сторін в яких є ОСОБА_1 , не містять жодних умов щодо забезпечення майна, а кошти в рамках цих договорів видавались на цільове використання, а саме на споживчі цілі.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача за договорами про споживчий кредит № від 16.06.2020 та № від 09.12.2020 підлягають задоволенню в таких розмірах:

-за договором № від 16.06.2020 68 017,17 грн (42 996,66 грн заборгованість за тілом кредиту; 25 020,21 грн заборгованість за відсотками);

-за договором № від 09.12.2020 67 356,35 грн (45 787,71 грн заборгованість за тілом кредиту; 21 568,64 грн заборгованість за відсотками).

У решті інших вимог первісного позову та всіх вимог зустрічного позову, суд дійшов до висновку про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги банку задоволені частково, на 88,5%, то з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 375,34 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов Акціонерного товариства «ОТП Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість: за договором № від 16.06.2020 в розмірі 68 017,17 грн; за договором № від 09.12.2020 67 356,35 грн та судовий збір в розмірі 2 375,34 грн.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Повний текст рішення складений 16.09.2025.

Суддя О.С. Яцун