КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 373/498/15-ц Головуючий у суді першої інстанції - Опанасюк І.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1704/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Петренком Павлом Івановичем на заочне рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьктепломережа» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за теплопостачання,

встановив:

У лютому 2015 року позивач КП «Переяслав-Хмельницьктепломережа» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за теплопостачання.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Позивач КП «Переяслав-Хмельницьктепломережа» є надавачем послуг з теплопостачання за вказаною адресою.

Оскільки відповідачі свої зобов`язання по оплаті отриманих послуг не виконували, у них утворилась заборгованість розмір якої станом на 01 січня 2015 року склав 9467,78 грн.

Посилаючись на те, що відповідачі добровільно заборгованість не погашають, позивач просив суд стягнути з них на свою користь борг у вказаному розмірі та судові витрати.

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «Переяслав-Хмельницьктепломережа» 9467,78 грн боргу за послуги теплопостачання, а також витрати на оплату судового збору в сумі 243,60 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_2. Заочне рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_2. Заочне рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 05 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, протягом спірного періоду не проживала у квартирі, тому у неї не виник обов`язок оплати комунальних послуг.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 9467,87 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 41).

Позивач КП «Переяслав-Хмельницьктепломережа» є надавачем послуг з теплопостачання за вказаною адресою.

Оскільки відповідачі свої зобов`язання по оплаті отриманих послуг не виконували, у них утворилась заборгованість розмір якої станом на 01 січня 2015 року склав 9467,78 грн, що підтвердується наданим позивачем розрахунком (а.с. 5).

Відповідачка наявність заборгованості у вказаному розмірі не спростувала, доказів її погашення не надала.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, відповідачі несуть солідарну відповідальність за матеріальними зобов`язаннями, щодо утримання даної квартири незалежно від їх фактичного проживання в ній.

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Свої зобов`язання, в частині сплати за послуги теплопостачання відповідачі не виконували в порушення вимог статті 68 ЖК України, а також статей 509, 510, 526 ЦК України, тому з них на користь позивача підлягає стягненню плата за дані послуги.

Перевіривши розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про правильність наданого позивачем розрахунку, та обгрунтованість заявлених позивачем сум заборгованості, які підлягають стягненню з відповідачки.

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Твердження апелянтки щодо її непроживання у квартирі на висновки суду не впливають, оскільки, як встановлено судом, вона є співвласницею квартири з 1997 року (відповідно до свідоцтва), тому на неї покладено обов`язки щодо утримання цього майна, зокрема, щодо оплати комунальних послуг за вказаною адресою.

Колегія суддів також зауважує, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: квартира АДРЕСА_1 (а.с. 230) та вказує цю адресу у всіх процесуальних документах, які подає до суду.

Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незгоді відповідачки із необхідністю сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послуг у належному їй житловому приміщенні за встановленими тарифами, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Петренком Павлом Івановичем залишити без задоволення.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома