Справа № 2-7455/10
Провадження № 22-ц/801/2051/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
УХВАЛА

09 вересня 2025 рокуСправа № 2-7455/10м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Литвин Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жуков Володимир Петрович, на ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 жовтня 2010 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Федчишена С. А.,

у цивільній справі № 2-7455/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Короткий зміст вимог

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 на його користь боргу за договором позики в сумі 79 099,00 грн, процентів за користування коштами в сумі 44 295,44 грн, а всього 123 394,44 грн, витрат по сплаті судового збору в сумі 1 233,94 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, витрат на правову допомогу в сумі 500 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, яку мотивував тим, що при його спробах вирішити цей спір в позасудовому порядку, відповідач своїми діями відкрито виказав наміри будь-яким чином уникнути повернення коштів позивачу.

Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може зробити утрудненим або неможливим виконання рішення суду у цій справі, заявник вважає, що видом забезпечення позову у цій справі має бути накладення арешту на майно відповідача.

З наведених підстав просив накласти арешт на все майно, належне відповідачеві ОСОБА_3 , яке знаходиться за місцем його проживання в АДРЕСА_1 , в тому числі, і на цей будинок.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 жовтня 2010 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і на сам будинок.

Копію ухвали направлено до Першої вінницької державної нотаріальної контори, Ленінського ВДВС Вінницького міського управління юстиції, КП ВМБТІ, ДАІ УМВС України у Вінницькій області для виконання.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому наявні підстави для задоволення цієї заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2025 року особа, яка не брала участі в справі, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жуков В. П., не погоджуючись з ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 жовтня 2010 року, подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 15 серпня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

На виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного суду від 18 серпня 2025 року матеріали вказаної судової справи надійшли до суду апеляційної інстанції 21 серпня 2025 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 серпня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 жовтня 2010 року, відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 серпня 2025 року справу призначено до розгляду 09 вересня 2025 року о 12 год. 00 хв., з повідомленням учасників справи.

У зв`язку з перебуванням судді Матківської М. В. у відпустці, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року для розгляду цієї справи повторно визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Стадник І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Проте у встановлений законом строк він не зміг подати апеляційну скаргу в зв`язку з тим, що не брав участі у розгляді справи, а дізнався про наявність оскаржуваної ухвали лише в кінці липня 2025 року, маючи намір подарувати вказаний будинок своїй доньці, однак реалізувати своє право не зміг, оскільки нотаріус повідомив йому про те, що на цей будинок накладено арешт ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 жовтня 2010 року.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції про накладення арешту на його майно є незаконною, порушує його конституційні права, тому підлягає скасуванню.

Зокрема вказав, що відповідач у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його рідним сином. Однак ОСОБА_3 ніколи ніякого відношення до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не мав та право власності не реєстрував. Наразі фактичне місце проживання ОСОБА_3 та засоби зв`язку з ним, ОСОБА_1 не відомі. ОСОБА_1 ніякого відношення до отримання позики його сином у ОСОБА_2 не мав, він не виступав ні позичальником, ні поручителем при укладанні цього договору, вказане підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.11.2010.

Вважає, що суд першої інстанції помилково наклав арешт на майно ОСОБА_1 , використавши неправильну інформацію надану позивачем, або не перевіривши право власності на вказаний будинок, тому будь-які законні підстави для накладення арешту на зазначене нерухоме майно, відсутні.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалася своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подали, що за положеннями частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

ОСОБА_1 та його представник адвокат Жуков В. П. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в справі, ОСОБА_1 , підлягає закриттю, з урахуванням наступного.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема, забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Конструкція статті 352 ЦПК України у системному тлумаченні з частиною першою статті 17 ЦПК України, з врахуванням принципу верховенства права, складовою якого є доступ до суду, дає підстави дійти висновку, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційний перегляд справи виключно у випадку, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У контексті зазначеного, за приписами процесуального законодавства особа, яка не брала участі у справі,може подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним судовим рішенням безпосередньо вирішено питання про її права, свободи або про її обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цієї осіб.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19) зроблено висновок, що питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 2-4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010 Верховний Суд дійшов висновку, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/12 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13 (провадження № 61-41547сво18).

Апеляційний суд, розглядаючи подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці від 13.10.2010, з`ясовує питання чи було безпосередньо встановлено, змінено, обмежено або припинено права та обов`язки скаржника.

Звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, скаржник вважає, що оскаржувана ухвала порушує його права та інтереси, оскільки маючи намір у встановленому законом порядку подарувати своїй доньці належний йому на праві власності будинок, він реалізувати своє право не зміг, оскільки на цей будинок накладено арешт.

Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Колегія суддів зазначає, що за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22), від 05 червня 2024 року у справі № 727/3071/23, (провадження № 61-5032св24).

ОСОБА_1 не є учасником справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, на забезпечення якого вжито заходи забезпечення позову.

Зазначені обставини свідчать про те, що право скаржника на час постановлення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову не порушено, та оскаржуваною ухвалою питання про права, свободи, та обов`язки ОСОБА_1 , не вирішувалося.

Якщо скаржник вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить йому, а не стороні у справі, він може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження, разом з тим для ОСОБА_1 чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна..

За таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку, що оскаржуваною ухвалою права та обов`язки ОСОБА_1 не порушуються, а тому апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 жовтня 2010 року про забезпечення позову підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Керуючись статтею 362 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жуков Володимир Петрович, на ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 жовтня 2010 року про забезпечення позову у цивільній справі № 2-7455/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 10 вересня 2025 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник