ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5281/25 Справа № 629/3514/21 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Травкіній В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2025 року у складі судді Богуна О.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес-2010» про розірвання договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії Р2 №743190 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,3252 га, яка розташована на території Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області.

Зазначає, що 21 жовтня 2012 року між нею та ТОВ «Агробізнес-2010» укладено договір оренди землі №267, зареєстрований 08 квітня 2014 року в реєстраційній службі Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області за № 5275091, вищезазначена земельна ділянка передана в оренду строком на п`ять років.

Згідно з інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 грудня 2018 року, зазначено, що 08 квітня 2014 року, державним реєстратором зареєстрована додаткова угода до договору оренди від 21 жовтня 2012 року, видана 19 лютого 2016 року, відповідно до якої строк дії Договору оренди землі встановлено до 31 грудня 2025 року, з правом пролонгації.

Зазначає, що договір оренди №267 від 21 жовтня 2012 року нею не підписувався, він має ознаки підроблення, 19 лютого 2016 року додаткову угоду до вищезазначеного договору, за умовами якої передала земельну ділянку в оренду, строком до 31 грудня 2025 року, не укладала.

На підставі викладеного, просила зобов`язати відповідача негайно передати їй земельну ділянку у придатному для використання стані та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 21 жовтня 2012 року укладеного між нею та ТОВ «Агробізнес-2010», скасувати додаткову угоду від 19 лютого 2016 року та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю та необґрунтованістю заявленого позову, оскільки договір оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього, є чинними, інші обставини, які б свідчили про наявність підстав для дострокового припинення договору оренди земельної ділянки, а також підстав для скасування запису про державну реєстрацію речового права права оренди земельної ділянки, відсутні.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував усіх обставин справи, що мають суттєве значення для справи та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції фактично розглянув справу та ухвалив рішення за первісним позовом, заява про заміну предмету позову, тобто позов у новій редакції, взагалі залишився не розглянутим, тому наявні підстави для скасування рішення суду. Окрім того, позивача судом першої інстанції не було повідомлено належним чином про дату та час розгляду справи, розгляд справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, є самостійною підставою для скасування судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агробізнес-2010» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії Р2 №743190, виданого 01 квітня 2003 року, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 6,3252 га, яка розташована на території Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області.

Згідно договору оренди землі №267, укладеного 21 жовтня 2012 року, зареєстрованого 08 квітня 2014 року в реєстраційній службі Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області за № 5275091, вищезазначена земельна ділянка передана в оренду строком на п`ять років ТОВ «Агробізнес-2010».

Згідно з інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 08 квітня 2014 року, державним реєстратором зареєстрована додаткова угода до договору оренди від 21 жовтня 2012 року, видана 19 лютого 2016 року, відповідно до якої строк дії Договору оренди землі встановлено до 31 грудня 2025 року, з правом пролонгації.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

На час підписання вказаного договору оренди, ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. При цьому, у ст. 125 ЗК України було визначено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Окрім того, ч. 5 ст. 126 ЗК України було передбачено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі», у редакції Закону на час укладення договору оренди землі, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

За змістом положень ст. 20 ЗУ «Про оренду землі», у редакції Закону на час укладення договору, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Статтею 18 ЗУ «Про оренду землі», у редакції Закону на час укладення договору оренди землі, встановлювалося, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Системний аналіз даних статей дає підстави для висновку, що строк дії договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки за цим договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

У ст. 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з таких підстав є, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договори та інші правочини.

Вказані обставини мають певний часовий проміжок дії, який має початок та закінчення.

У ч. 1 ст. 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (ч. 3 ст. 251 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною як на час укладення договору оренди земельної ділянки, так і на момент його державної реєстрації, так само і додаткової угоди, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (ч. 2 ст. 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції ч. 3 ст. 640 ЦК України, є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України.

Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії, сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору.

Статтею 202 ЗК України передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється в Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам № 135 від 23 травня 2003 року «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру удосконалення структури державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 травня 2003 року за № 408/7729, який діяв до 01 січня 2013 року, реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Повноваження були покладені на ДП «Центр ДЗК».

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі»).

За приписами ст. 34 ЗУ «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Верховний Суд у постанові від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19 зазначив, що за змістом ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю порушених прав позивача, оскільки договір оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього є чинними, інші обставини, які б свідчили про наявність підстав для дострокового припинення договору оренди земельної ділянки відповідно до вимог ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», а також підстав для скасування запису про державну реєстрацію речового права права оренди земельної ділянки, відсутні, тому й немає підстав для задоволення позову у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції фактично розглянув справу та ухвалив рішення за первісним позовом, а заява про заміну предмету позову, тобто позов у новій редакції, взагалі залишився не розглянутим, тому наявні підстави для скасування рішення суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки розглянувши справу з урахування заяви про зміни предмету позову, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин учасників справи, встановив фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції розгляну справу без належного повідомлення позивача про день та час її розгляду, що є самостійною підставою для скасування рішення суду, є безпідставними, оскільки позивач належним чином повідомлялася про день та час розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (т.2. а.с. 241).

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів та встановлення фактичних обставин справи.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку із переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 27 серпня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 08 вересня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна