Справа № 509/203/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року. Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Свиди К.В. (поза межами приміщення суду)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.-щі Овідіополь, в режимі відеоконференції, клопотання представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Свиди К.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 19.06.2018 р., позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволений частково ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 50% квартири, майнові права на яку набуті на підставі договору № АВ-22-03/00010 про участь у фонді фінансування будівництва, будівельний АДРЕСА_1 у розмірі 246888,55 грн. та судовий збір 2468,88 грн. ; в задоволенні решти позову відмовлено.

25.06.2018 р. до Овідіопольського райсуду Одеської області звернулася представниця відповідача ОСОБА_1 адвокат Свида К.В. з клопотанням про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у даній справі, розгляд якого був призначений на 17.07.2025 р. о 09:00 год. та у зв?язку з неявкою сторін, розгляд клопотання був відкладений на 09.09.2025 р. о 11:30 год. (а.с. 147).

В той же час, ухвалою ОАС від 22.07.2025 р. матеріали вказаної цивільної справи - були витребувані апеляційним судом у зв?язку з надходженням апеляційної скарги представниці відповідача ОСОБА_1 адвокат Свида К.В. на вказане рішення, що й було зроблено канцелярією Овідіопольського райсуду Одеської області та на протязі 2-х днів з моменту отримання судом вказаної ухвали, як було зазначено в ухвалі ОАС від 22.07.2025 р., матеріали справи були скеровані до ОАС (а.с. 148).

Тобто, розгляд клопотання представниці відповідача ОСОБА_1 адвокат Свида К.В. про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат не відбувся в Овідіопольському райсуді Одеської області через термінове витребування ОАС та надіслання матеріалів справи до ОАС, ухвалою якого від 29.07.2025 р. дану цивільну справу повернуто до Овідіопольського райсуду Одеської області для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення та після виконання вимог ухвали негайно повернути до ОАС (а.с. 169).

В судовому засіданні представниця відповідача ОСОБА_1 адвокат Свида К.В. підтримала своє клопотання про ухвалення додаткового рішення з приводу судових витрат на правову допомогу, яке просила задовольнити.

Представниця позивачки ОСОБА_2 адвокат Баранової О.В. в судове засідання не з?явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, надіславши на електронну адресу суду заяву про відкладення судового засідання через хворобу, докази якої зобов?язалась надати в наступне засідання.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 270 ЦПК України, відповідно до якої, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, суд вирішив розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності представниці позивачки ОСОБА_2 адвоката Баранової О.В.

Заслухавши думку представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Свида К.В. та дослідивши матеріали зазначеної цивільної справи та заяви про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» - додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК (1618-15); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав - суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Суд наголошує, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права.

У зв?язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі ( стаття 263 ЦПК України). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

Згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, існують такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд встановив, що в 3-х останніх абзацах рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 19.06.2025 р. судом було вирішено клопотання представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Свиди К.В. щодо витрат на правову допомогу, яке надійшло до суду 02.06.2025 р., тобто до ухвалення судового рішення, та вказано : «Одночасно з цим, у своєму відзиві на позов, представниця відповідача адвокат Свида К.В. вказала попередній (орієнтовний) розмір судових витрат на правову допомогу відповідачеві ОСОБА_1 на суму 40000 грн., зробивши заяву про це до закінчення судових дебатів та надіславши на електронну адресу суду заяву про стягнення судових витрат на суму 40000 грн., договір про надання правової допомоги з АО «Паверлекс» від 17.11.2023 р. та звіт про обсяг наданих адвокатських послуг з АО «Паверлекс» (а.с. 45,105-121).

Однак, вказаний звіт про обсяг наданих АО «Паверлекс» послуг з надання правничої допомоги ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги від 17.11.2023 р. - не може вважатись детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом з огляду на те, що в ньому відсутній детальний опис витраченого адвокатом часу по кожному з видів послуг (робіт), вартість кожного виду адвокатської послуги та акт приймання передачі послуг, що підтверджують надання правничої допомоги, подання яких є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, про що було вказано вище у Постановах ВП ВС (а.с. 117-118).

У зв?язку з чим, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання представниці відповідача Шамілова М.Ш. про стягнення витрат на правову допомогу» (а.с. 139).

Таким чином, суд у своєму рішення від 19.06.2025 р. повністю виконав вимоги ст. 265, п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, вирішивши питання про судові витрати як представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Свиди К.В., так і представниці позивачки ОСОБА_2 адвокат Баранової О.В., навивши аргументовані підстави відмови задоволення обох заяв про стягнення судових витрат, що не потребувало окремої заяви адвоката Свиди К.В. про ухвалення додаткового рішення суду.

Таким чином, беручи до уваги вирішення судом питання у судовому рішенні від 19.06.2025 р. щодо витрат на правову допомогу за клопотанням представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Свиди К.В., суд вважає необхідним відмовити в прийнятті додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», ЄКПЛ, практикою ЄСПЛ, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Свиди К.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали суду виготовлено та підписано 09.09.2025 р.

Суддя Гандзій Д.М.