КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Коржем В`ячеславом Васильовичем на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу і розміру стягнення аліментів,

встановив:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2012 року у справі № 2605/10091/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 з аліментів у твердій грошовій сумі 1000 грн на частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття щомісячно.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року шлюб, укладений 6 лютого 2010 року між позивачем і відповідачем, було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 .

У подальшому, відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 30.08.2017 року, прізвище дитини змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2012 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000,00 грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.03.2012 року до його повноліття.

Позивачка вказувала, що на день подання позову відповідач є фізично здоровим, працездатним працюючим чоловіком, інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню дитини. Також відповідач набув у власність нерухоме майно, а саме квартири, задекларував значну суму грошових коштів, має у користуванні елітний автомобіль. ОСОБА_1 не приймає участі у вихованні, утриманні та розвитку дитини, її культурному та духовному розвитку, розвитку здібностей.

У зв`язку з викладеним для забезпечення потреб дитини просила змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку з усіх видів його заробітку (доходу).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2012 року у справі № 2605/10091/12, зі стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів у твердій грошовій сумі 1000 грн на частки від всіх видів доходів, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

З часу набрання рішенням законної сили припинено стягнення аліментів за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2012 року у справі № 2605/10091/12.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не урахував того, що відповідач перебуває у шлюбі з іншою жінкою, яка потребує вартісного лікування, а також має на утриманні двох малолітніх дітейта матір пенсійного віку.

Зазначає, що визначений судом розмір аліментів - від усіх доходів відповідача, - є надмірним та становитиме для нього надмірний тягар, в той час як аліменти у розмірі 1/8 від усіх доходів будуть достатніми для забезпечення належного утримання дитини.

Стверджує, що позивачка не надала суду доказів покращення його матеріального становища.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є зміна способу стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя ОСОБА_5 народився син ОСОБА_7 , про що в книзі реєстрації народжень 29 червня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 2011 і підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 30 серпня 2017 року (а.с. 9).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2012 року (справа № 2605/8385/12) шлюб між ОСОБА_8 і ОСОБА_1 розірвано (а.с. 10).

Відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2012 року у справі № 2605/10091/12 із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.03.2012 року до його повноліття (а.с. 11).

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, 16 листопада 2012 року прізвище « ОСОБА_5 » після державної реєстрації зміни імені змінено на « ОСОБА_6 ».

Правовідносини пов`язані із обов`язком батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та визначення розміру такого утримання врегульовані Сімейним кодексом України (далі - СК України ).

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Законом України від 17 травня 2017 року № 037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін до статті 182 СК України - 30 %).

Відповідно до Закону України від 3 листопада 2022 року № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема дітей віком від 6 до 18 років, становить 2833 гривень.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У позовній заяві позивачка зазначила, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту дитини збільшилися, зріс прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Поточний розмір аліментів менший мінімальної суми встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що суперечить інтересам дитини.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання визначення суми аліментів суд першої інстанції урахував положення ст. 182 СК України, а саме, відповідач є працевлаштованим, у нього наявне на праві власності, володінні та/або користуванні рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що підтверджується наданими доказами, і свідчить про покращення матеріального становища відповідача ОСОБА_1 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що визначений позивачем розмір аліментів в розмірі частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача із розміром аліментів на утримання дитини, визначених судовим рішенням, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Колегія суддів враховує, що відповідач у своїй апеляційній скарзі не заперечує проти зміни способу стягнення аліментів, однак, не згоден із їх розміром.

При цьому, відповідач не надав суду належних та достовірних доказів неможливості сплачувати аліменти у такому розмірі.

Так, сам по собі факт наявності на утриманні відповідача дітей від іншого шлюбу не звільняє його від обов`язку утримувати свою дитину

Належних та допустимих доказів потреби його дружини у вартісному лікуванні лікуванні відповідач також суду не надав.

Апеляційний суд відхиляє також посилання відповідача на утримання ним матері-пенсіонера, оскільки позивач не довів, що його матір потребує матеріальної допомоги і відповідач є єдиною особою, яка таку допомогу може надати.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідач не надав суду жодного доказу власного матеріального становища, як то доказів наявності чи відсутності у нього у власності майна, доходів, грошових зобов`язань тощо. Тобто, відповідач не довів суду належними та допустимими доказами, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Коржем В`ячеславом Васильовичем залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома