Справа № 215/7931/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.

за участю секретаря судового засідання Болдирєвої А.О.

згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження), без повідомлення учасників процесу, справу за позовною заявою ОСОБА_1 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (яке зареєстровано за адресою: 04071, м. Київ, вул.. Набережна Лугова, буд. 8, ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; треті особи: приватний нотаріус Житомірського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович (офіс зареєстрований за адресою: 10008, м. Житомир, вул. Леха Качинського, 6), приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович (м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 21, 3-й поверх, приміщення 38, 39, 40, 41, 51, 52),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі вказаним позовом, з урахуванням уточнень позовної заяви просить визнати виконавчий напис від 26.01.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 14374 таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 26.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем видано виконавчий напис № 14374 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , за кредитним договором 7828515 від 27.09.2018 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Безпечне Агенство необхідних кредитів», ідентифікаційний код юридичної особи 39861924, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення Прав Вимоги за кредитним договором 03042017 від 03.04.2017 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», ідентифікаційни код юридичної особи 39992082, заборгованості у розмірі 15859,30 грн. При цьому сам нотаріальний напис № 14374 від 26.01.2021 року ОСОБА_1 не отримувала. В листопаді 2021 року, перебуваючи на роботі, ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ), надійшла Постанова приватного виконавця Дніпропетровської області Сидорук Л.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника та про арешт коштів по виконавчому провадженню № 65122840 від У даному випадку відповідачем у справі є стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» - особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що стягувачем для вчинення напису не було надано затвердженого законодавством переліку документів, які підтверджували безспірність заборгованості за кредитним договором, в свою чергу, нотаріус не перевірив надані йому для вчинення напису документи, отже, вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, належними доказами якої можуть бути виключно первинні документи, не надано доказів видачі кредиту та сплати заборгованості.

08.08.2022 року представник позивача адвокат Жежель С.С., надав суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія» Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті послуг за надання правової допомоги в розмірі 4000 грн., з них: - за складання запиту до приватного виконавця «Про витребування виконавчого напису 14374 від 26.01.2021 року та інших документів по виконавчому провадженню № 65122840 (витрачений час 1 година) вартість 500 грн.; - за складання позовної заяви про визнання виконавчого напису № 14374 від 26.01.2021 року таким, що не підлягає виконанняю (витрачений час 4 години) вартість 2000 грн.; - за складання інших процесуальних документів та представництво в суді (без обмежень у часі) вартість 1500 грн..

06.02.2023 року представник позивача Жежель С.С. подав до суду уточнену заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просить суд стягнути з ТОВ «ФК «Профіт-Капітал» на корисить ОСОБА_1 витрати понесені за надання правничої допомоги в розмірі 6000 грн. В обґрунтування заявленних витрат зазначає, що у відповідності до змісту укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Жежель С.С., позивачем були сплачені кошти за наступні юридичні послуги:

- складання запиту до приватного виконавця Сидорук Л.В. про витребування виконавчого напису 14374 від 26.01.2021 року та інших документів по виконавчому провадженню № 65122840 )витрачений час 1 година) вартістю 500 грн.;

- складання позовної заяви про визнання виконавчого напису 14374 від 26.01.2021 року (витрачений час 4 години) вартістю 2000 грн.;

- складання інших процесуальних документів та представництво інтерессів в суді по справі № 215/7931/21 (без обмежень у часі) вартість 1500 грн.;

- складання процесуальних документів після 04.07.2022 року по справі № 215/7931/21 (без обмежень у часі) вартістю 2000 грн..

Відповідач надав суду відзив, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник ОСОБА_1 мала безспірну заборгованість перед стягувачем ТОВ ФК «Профіт Капітал» за кредитним договором № 7828515 від 27.09.2018 року на загальну суму 15859,30 грн, що підтверджується кредитним Договором, витягом з реєстру боржників № 74 від 24.01.2019 року та Договором факторингу № 03042017 від 03.04.2017 року, укладеним між ТОВ «Безпечне Агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» що встановлює право вимоги до ОСОБА_1 по заборгованості за зазначеним кредитним договором укладеним ОСОБА_1 з ТОВ «Безпечне Агенство необхідних кредитів».

Таким чином, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивачем не було доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав внаслідок виконання виконавчого напису, що є підставою для їх захисту відповідно до вимог чинного законодавства, а головне позивачем не спростовано факт існування заборгованості за кредитним договором № 7828515 від 27.09.2018 року на загальну суму 15859,30 грн..

Також відповідач подав до суду заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, якому просить суд відмовити повному обсязі позивачу в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» вважає заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн неспівмірними із складністю справи, а отже такими, що не підлягають задоволенню судом.

Посилається на те, що відповідно до вимог статті 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо. Згідно з Постановою ВП ВС від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволені вимог про відшкодування таких витрат.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначені суми відшкодування, суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звертає увагу суду на те, що предметом спору є немайновий спір про визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором на суму 15859,30 грн., таким, що не підлягає виконанню, в той час як правничу допомогу адвокатом визначено у розмірі 4000 грн.. Справа № 215/7931/21 не є складною та є малозначною, так як ухвалою суду справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Тобто обсяг виконаних робіт (надання послуг) та час, витрачений адвокатом Жежель С.С. для їх надання по зазначеній справі також не є значним.

На думку відповідача заявлені вимоги на правничу допомогу не підтверджуються доказами понесених позивачем витрат на правову допомогу розмірі 4000 грн., тому позивачем належним чином не обгрунтовано реальність таких витрат та співмірність виконаних адвокатом роботи.

Треті особи не скористалися своїм правом та не надали письмових пояснень щодо позову.

Заперечень на уточнену заяву від 06.02.2023 року представника позивача адвоката Жежель С.С. про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. відповідач та треті особи не надали.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем видано виконавчий напис № 14374 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , за кредитним договором 7828515 від 27.09.2018 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Безпечне Агенство необхідних кредитів», ідентифікаційний код юридичної особи 39861924, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення Прав Вимоги за кредитним договором 03042017 від 03.04.2017 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», ідентифікаційний код юридичної особи 39992082, заборгованості у розмірі 15859,30 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису 26.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетроської області Сидорук Л.В. було відкрито виконавче провадження № 65122840, стягувачем у якому є ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», боржником ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України від 02.09.1993 № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон від 02.09.1993 № 3425-XII) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Згідно зі статтею 87 Закону від 02.09.1993 № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону від 02.09.1993 № 3425-XII передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі Правила та Умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Пунктом 2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Згідно з пунктом 1 Переліку документів, до документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, віднесені нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

За змістом виконавчого напису від 06.01.2021 року № 14374 його вчинено на підставі ст.ст. 87 91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Разом з тим, суд звертає увагу, що пунктом 2 (а саме «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин») вказаний Перелік документів було доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Проте, постанову КМ України від 26 листопада 2014 року № 662 було визнано незаконною та нечинною (в тому числі в частині зазначеного доповнення пунктом 2) постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Постанова суду набрала законної сили з моменту проголошення.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 06.01.2021 року, тобто вже після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, тобто фактично на підставі правової норми, визнаної судом незаконною та не чинною.

Виконавчий напис було вчинено за нотаріально не посвідченим кредитним договором № 7828515 від 27.09.2018 року, укладеним ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», який відступив право грошової вимоги, на підставі Договору факторингу № 03042017 від 03.04.2017 р. ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та ОСОБА_1 .

Крім того, у позовній заяві стверджується, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимог кредитора.

Доказів надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику відповідачем суду не надано.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Верховний Суд у постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження №61-19494св18) зазначив, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Верховний Суд також вказав на те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 потрібно задовольнити та спірний виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню.

Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України, вони свідчать про обґрунтованість та законність позову.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

В силу положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що у даній справі позов є немайновим, оскільки предметом спору є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Водночас, з урахуванням характеру спору та суми заборгованості, яку має бути стягнуто з позивача на підставі оскаржуваного виконавчого напису (15 859 грн), така сума може бути врахована як орієнтовний показник для визначення співмірності витрат. Розмір відшкодування витрат на правничу допомогу має відповідати критеріям розумності, співмірності та необхідності у межах цієї конкретної справи. Суд також бере до уваги критерії об`єктивного визначення вартості правничих послуг та, залежно від конкретних обставин, може обмежити її у разі виявлення очевидної невідповідності між обсягом витрат і складністю справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

До висновку про справедливість і співмірність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на 50 % від попередньо заявленої суми у аналогічній ситуації дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 11.03.2021 року у справі № 911/2681/19.

Також Верховний Суд, здійснюючи розгляд справи №873/212/21, у якій досліджував питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (Постанова Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі №873/212/21).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові 01.02.2023 року по справі №160/19098/21.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Звертаючись даним позовом до суду, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень.

На підтвердження понесених витрат позивачем суду були надані копії: Договору № 15-Д від 15.11.2021 року (а.с. 153-156); акт виконаних робіт № 1 від 25.01.2022 року (а.с. 157); квит наці до прибуткового касового ордеру № 25/01 від 25.01.2022 року на суму 4000 грн.; акт виконаних робіт № 2 до договору № 15-Д від 15.11.2021 року про надання правової допомоги (а.с. 159); квитанція до прибуткового касового ордеру №27/01 від 27.01.2023 року на суму 2000 грн. (а.с. 164-171).

Суд вважає, що доводи відповідача, викладені у клопотанні про відмову в стягненні витрат на надання правничої допомоги в повному обсязі, відповідачем не доведені.

Верховний Суд часто підкреслював на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15).

Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Як вже було зазначено вище з посиланням на відповідні висновки суду касаційної інстанції, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу позивача не відповідає принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

З огляду на викладене вище, суд вважає наявними підстави для відмови у відшкодуванні за рахунок відповідача повністю всієї суми заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на невідповідність таких витрат вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору.

Суд констатує, що справи за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складними, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження, чинне законодавство України та судова практика з такого предмету спору тривалий час є незмінною та стабільною.

Таким чином, суд, зважаючи на положення статей 89, 133, 134, 137, 141 ЦПК України, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження понесених судових витрат, приймаючи до уваги принципи пропорційності, реальності та розумності судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, а також, враховуючи складність справи, збір доказів у справі, їх необхідність, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, а також заявлені позовні вимоги, відмову суду в задоволенні заяви про забезпечення позову, проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, суд вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень, оскільки за даних обставин справи таке стягнення буде справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат позивачу саме в зазначеному розмірі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. є співмірними, обґрунтованими та документально підтвердженими, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача частково.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 908 грн. сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви, а також 3000 грн. витрат на правову допомогу, що підтвердженні відповідними документами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 12, 13, 18, 76-83, 137, 141, 259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (м. Київ, вул. Набережна Лугова, буд. 8, ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович (м. Житомир, вул. Леха Качинського, буд. 6), приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна (м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, 4, офіс 400) задовільнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 14374, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 782515 від 27.09.2018 року в розмірі 15859,30 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт-Капітал»(, м. Київ, вул. Набережна Лугова, буд. 8) судові витрати у виді судового збору за подачу позову 908 (дев`ятсот вісім) грн., та 3000 грн. витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ).

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк із дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення складений 08 вересня 2025 року

Суддя: