Справа № 354/1198/21
Провадження № 22-ц/4808/1458/25
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Бойчук
У Х В А Л А

09 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Максюти І.О., Баркова В.М.,

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Качура Семена Васильовича на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2025 року під головуванням судді Остап`юк М.В. в м. Яремче у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в :

До Івано-Франківського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Качура С.В. на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Качура С.В. про поновлення провадження у справі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги колегія суддів вважає за потрібне вказати таке.

Статтею 353 ЦПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Частиною 2 ст. 353 ЦПК України передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 12 вересня 2018 року у справі №752/1016/17 наголосив, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Відсутність ухвали про відмову у поновленні провадженні у справі у переліку, визначеному у статті 353 ЦПК України не є обмеженням права позивача на доступ до суду, оскільки у позивача за процесуальним законом є право на оскарження саме ухвали про зупинення провадження у справі.

Отже, відсутність у статті 353 ЦПК України прямої вказівки на можливість апеляційного оскарження ухвали про відмову в задоволенні клопотання про поновлення провадження у справі в цьому випадку має тлумачитись як неможливість апеляційного оскарження такої ухвали.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 12 березня 2024 року у справі №640/12926/20 (провадження № К/9901/25429/21).

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Частиною 1 ст. 353 ЦПК України не передбачено можливості оскарження окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції про відмову у поновленні провадження в справі.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, §22).

Згідно з пунктом «d» статті 5 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 7 лютого 1995 року для забезпечення того, щоби суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи викладене та вимоги п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Качура С.В. на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Качура С.В. про поновлення провадження у справі підлягає поверненню з наведених у ній мотивів.

Керуючись п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Повернути апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Качура Семена Васильовича на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвалу складено 09 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. Бойчук

Судді: І.О. Максюта

В.М. Барков