1Справа № 335/5354/25 2/335/2520/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Алєксєєнко А.Б.за участю секретаря судових засідань Доновської А.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченої матеріальної шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2025 року Комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» звернулося до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченої матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 142 649,48 грн., мотивуючи позовні вимоги наступним.

Згідно наказу начальника КП «ЕЛУАШ» від 02.03.2004 ОСОБА_1 є начальником шляхово-експлуатаційної дільниці № 7 комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів».

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07.06.2024 у справі 332/1467/24 ОСОБА_1 була визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП за протоколом серії ААД № 645868 від 04 березня 2024 року.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 645868 від 04.03.2024 року встановлено, що 14.01.2024 року о 22-00 годині на перехресті вул.Діагональна та вул.Південне шосе в м.Запоріжжі ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, начальником ШЕД № 7 КП «Елуаш», відповідальною за утримання вулично-шляхової мережі по Заводському району, порушила стандарти, норми та правила при утриманні вулиць та доріг, не вжила відповідних заходів щодо ліквідації зимової слизькості, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля «Kia Soul» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , чим завдано матеріальної шкоди. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 1.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.140 КУпАП.

В подальшому власник пошкодженого автомобіля «Kia Soul» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до КП «ЕЛУАШ» про відшкодування завданої шкоди.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2024 по справі №335/8242/24 була затверджена мирова угода між сторонами. На виконання ухвали суду від 09.10.2025 року Комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» сплатило на користь ОСОБА_2 142 649,48 грн.

З урахуванням викладених обставин, посилаючись на положення ст.1191 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь сплачену матеріальну шкоду в порядку регресу у сумі 142 649,48 грн.

Ухвалою суду від 04 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання.

18 червня 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд у задоволенні позовних вимог КП «ЕЛУАШ» відмовити у повному обсязі. Заперечуючи щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з неї сплаченої матеріальної шкоди в порядку регресу зазначає, що позивачем належними доказами не доведено підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності. Нормами ст.132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов договору. Таким чином, з урахуванням вище викладеного, лише посилання позивача на регрес не може бути підставою для покладення на відповідача матеріальної відповідальності у повному обсязі за заподіяну позивачеві з його вини шкоду.

Ухвалою суду від 22 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з цим, в матеріалах справи міститься заява представника позивача - Гучкова А.В. про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та її представник належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, разом з тим, представник відповідача - адвокат Слєсарь О.В. подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу начальника КП «ЕЛУАШ» від 02.03.2004 є начальником шляхово-експлуатаційної дільниці № 7 комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів».

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 645868 від 04.03.2024 року встановлено, що 14.01.2024 року о 22-00 годині на перехресті вул.Діагональна та вул.Південне шосе в м.Запоріжжі ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, начальником ШЕД № 7 КП «Елуаш», відповідальною за утримання вулично-шляхової мережі по Заводському району, порушила стандарти, норми та правила при утриманні вулиць та доріг, не вжила відповідних заходів щодо ліквідації зимової слизькості, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля «Kia Soul» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , чим завдано матеріальної шкоди. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 1.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.140 КУпАП.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07.06.2024 у справі 332/1467/24 ОСОБА_1 була визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП за протоколом серії ААД № 645868 від 04 березня 2024 року.

В подальшому, власник пошкодженого автомобіля «Kia Soul» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернувся із позовом про відшкодування шкоди до Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» (справа ЄУН 335/8242/24).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2024 у справі №335/8242/24 між сторонами була затверджена мирова угода відповідно до якої Комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» повинно сплатити на користь ОСОБА_2 142 649,48 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків.

Відповідно до платіжного доручення №1106 від 17.10.2024 КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» було сплачено 142 649,48 грн.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Випадки повної матеріальної відповідальності визначені ст.134 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей.

Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач не надав суду письмового договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного з ОСОБА_1 .

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 367/6142/15-ц, наведена правова норма (статті 130 КЗпП України) характеризує юридичний склад, тобто перелічує юридичні факти, сукупність яких дає власникові право притягнути працівника до матеріальної відповідальності. Таких юридичних фактів чотири: порушення працівником трудових обов`язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв`язок між порушенням і шкодою та вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих фактів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

Працівник не може бути притягнений до матеріальної відповідальності, якщо він не порушував свої трудові обов`язки. Трудові обов`язки працівника можуть визначатися законодавством, колективним, трудовим договором, іншими локальними нормативними та індивідуальними актами, зокрема посадовими інструкціями.

Отже, при вирішенні трудових спорів про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, тягар доведення підстав для відшкодування такої шкоди покладається повною мірою на позивача (власника, роботодавця).

Тобто, саме позивач (власник, роботодавець) повинен довести підстави матеріальної відповідальності працівника за завдану шкоду, зокрема, наявність вини та винних дій працівника, розмір завданої шкоди. Водночас позивач (власник, роботодавець) несе ризики настання негативних наслідків, пов`язаних із недоведеністю цих підстав.

У постанові Верховного суду від 27.11.2019 у справі № 154/92/17 суд прийшов до висновку, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі, і з цього ж часу обчислюється річний строк, встановлений ст. 233 КЗпП України.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року № 14, за правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов договору.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі статтею 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Отже, позивачем доведено суду, що відповідачем по справі при виконанні трудових обов`язків, йому було завдано матеріальну шкоду з вини відповідача, але не доведено, що відповідач є працівником, який несе повну матеріальну відповідальність.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності та те, що позивачем не доведено, що відповідач, є працівником, який несе повну матеріальну відповідальність, суд вважає за необхідне даний позов задовольнити частково у розмірі середнього заробітку в сумі 33 010 грн. 00 коп., який визначений у довідці Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» №22 від 23.07.2025.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем, при зверненні до суду сплачено 3 028,00 грн. судового збору.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 696 грн. 44 грн. з розрахунку: 142 649,48 грн.?100 %/33010 грн.= 23%; 3028?23% / 100 % = 696 грн. 44 коп.

Відповідно до ст.ст. 22, 23, 1166 ЦПК України, ст.ст. 130, 132, 134, 135-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 2,12, 76-81,141,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченої матеріальної шкоди в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» сплачену матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі середнього заробітку в сумі 33 010 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів», судові витрати на оплату судового збору 696 грн.44 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 вересня 2025 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач Комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» (, адреса місцезнаходження: 69035, м.Запоріжжя, вул.Володимира Грищенка, буд.23).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя А.Б.Алєксєєнко