ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 954/1247/25 Головуючий в І інстанції: Каневський В.О.
Номер провадження: 22-ц/819/1022/25 Доповідач: Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Радченка С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 04 липня 2025 року постановлену у складі судді Каневського В.О. у цивільній справі № 954/1247/25 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Новокаховської міської військової адміністрації про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року до Нововоронцовського районного суду Херсонської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якій позивачі просили визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 04.07.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав неналежного усунення ними недоліків цієї заяви, визначених в ухвалі суду від 12 червня 2025 року, а саме: не надано інформацію про вартість спірної квартири з урахуванням інфляційної складової, що унеможливлює встановлення належного, достовірного розміру судового збору.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення районним судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, просить скасувати ухвалу Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 04.07.2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху 12.06.2025 року вона надала якісні копії відповіді про неможливість проведення оцінки нерухомого майна та сертифіката суб`єкта оціночної діяльності.

Усуваючи недоліки позовної заяви, позивач повідомила суд, що провести оцінку нерухомого майна, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України не можливо, а тому нею сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп., виходячи з вартості квартири на момент її приватизації, що становив 12,06 грн

Вказує, що суд першої інстанції, зазначаючи про необхідність надання інформації та/або документів, які визначають грошову оцінку квартири станом на дату подання позову не звернув уваги на приписи ч.2 ст.176 ЦПК України, відповідно до якої, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленого судом при вирішенні справи.

Проте, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, поставивши під сумнів визначену позивачем ціну позову, не виконав вимоги процесуального закону, натомість вказав на необхідність зазначення ціни позову, виходячи з дійсної вартості майна на момент звернення позивача до суду, що не передбачено нормами процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що в силу вимог частини третьої ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до приписів ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на викладене та приймаючи до уваги, що предметом оскарження є ухвала суду, передбачена п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України (повернення заяви позивачеві), розгляд даної справи ухвалою апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до п.2,9,10 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог,- загальною сумою всіх вимог.

Отже, виходячи зі змісту ст.176 ЦПК України ціна позову повинна визначатися, виходячи з дійсної вартості зазначеного майна.

Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Вбачається, що позивачі, звертаючись до суду з позовною вимогою визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , долучили квитанцію про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн, виходячи з вартості квартири, яка зазначена в свідоцтві про право власності на житло від 5 січня 1998 року та становить 12, 06 грн (а.с.11).

Порядок стягнення недоплаченого або повернення переплаченого судового збору з огляду на те, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо врегульовано нормою статті 176 ЦПК України. За викладеним у ній правилом якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Аналогічні положення, передбачені ч.2 ст.6 Закону України «Про судовий збір».

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що вартість спірного майна вочевидь не відповідає дійсній вартості цього майна на момент пред`явлення позову, мав би залишити позовну заяву без руху, попередньо визначивши розмір судового збору з подальшим вирішенням питання щодо стягнення недоплаченого або повернення переплаченого судового збору відповідно до ціни позову встановленої судом у процесі розгляду справи.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Європейський суд з прав людини задекларував, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), N 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Отже, доводи апеляційної скарги щодо постановлення оскаржуваної ухвали з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу судді Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 04 липня 2025 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367,374,379 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 04 липня 2025 року скасувати, справу №954/1247/25 передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Базіль

Судді: В.О. Бездрабко

С.В. Радченко