ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 766/6958/23 Головуючий в суді І інстанції Зуб І.Ю.
Провадження № 22-ц/819/572/25 Доповідач Кутурланова О.В.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кутурланової О.В.,
суддів:Воронцової Н.В.,
Склярської І.В.,
секретарОлійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Херсонської обласної прокуратури на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Херсонська обласна прокуратура, про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що з 12.05.1978 року по сьогоднішній день вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

За час перебування у шлюбі за спільні кошти ними набуто наступне майно:

- житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями за адресою АДРЕСА_1 , придбаний за договором купівлі-продажу від 13.05.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіним М.М. та зареєстрований у реєстрі за №3278;

- земельна ділянка з кадастровим номером :06:007:0033, площею 0,0798 га за адресою: АДРЕСА_1 , належна на праві приватної власності відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 04.12.2003 року;

- автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG, 2009 року випуску, д/н НОМЕР_1 , що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів.

Оскільки її чоловік, ОСОБА_3 , перебуває під вартою у зв`язку з обранням щодо нього відповідного запобіжного заходу у кримінальному провадженні, яке досі триває та передбачає конфіскацію майна, з огляду на те, що на сьогоднішній день все майно оформлено на її чоловіка, вважає за необхідне звернутись із позовом про поділ майна подружжя та визнання за нею права власності на частину нерухомого та рухомого майна.

На підставі наведеного, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а саме:

- житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями за адресою АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ.А, загальною площею 188,6 кв.м., житловою площею 88,4 кв.м., сарай з підвалом літ.Б, сарай літ.В, навіс літ.Г, туалет літ.Д, водопровід №1, огорожа №2-4;

- земельну ділянку, кадастровий номер :06:007:0033, площею 0,0798 га за адресою: АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2009 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2024 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Херсонську обласну прокуратуру.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Здійснено поділ нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :06:007:0033, площею 0,0798 га за цією ж адресою :

- визнано за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями за адресою АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ.А, загальною площею 188,6 кв. м., житловою площею 88,4 кв.м., сарай з підвалом літ.Б, сарай літ.В, навіс літ.Г, туалет літ.Д, водопровід №1, огорожа №2-4 та частину земельної ділянки, кадастровий номер :06:007:0033 площею 0,0798 га за адресою АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ.А, загальною площею 188,6 кв.м., житловою площею 88,4 кв.м., сарай з підвалом літ.Б, сарай літ.В, навіс літ.Г, туалет літ.Д, водопровід №1, огорожа №2-4 та частину земельної ділянки, кадастровий номер :06:007:0033, площею 0,0798 га за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 2864 (дві тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 9028 (дев`ять тисяч двадцять вісім) грн. 98 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поділ транспортного засобу, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду в оскаржуванній частині, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також вважаючи його таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, просила рішення суду в цій частині скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Крім того, з апеляційною скаргою на рішення суду в частині задоволення позовних вимог про поділ нерухомого майна до суду апеляційної інстанції звернулася Херсонська обласна прокуратура.

Зазначаючи про незаконність та необґрунтованість рішення суду в цій частині, вважаючи його таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, без врахування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, просила рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У письмову відзиві на апеляційну скаргу представника Херсонської обласної прокуратури позивач ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги Херсонської обласної прокуратури, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в частині, що оскаржується Херсонською обласною прокуратурою залишити без змін.

У судове засідання з`явилася позивач ОСОБА_1 та представник Херсонської обласної прокуратури Кафлюк Т.І.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на адресу слідчого ізолятора для вручення йому.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Херсонської обласної прокуратури є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.05.1978 року, що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.44).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.05.2002 року, ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване ХДБТІ (а.с.6, 7-9).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №088846 ОСОБА_2 належить земельна ділянка, розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0798 га (а.с.11,38).

Згідно інформації Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях від 29.05.2024 року за №31/30/09-1099-2024, автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG, 2009 року випуску, д/н НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 , дата реєстрації права власності 22.10.2009 року (а.с.39,84).

На підставі ухвали Центрального районного суду м.Миколаєва по справі № 490/678/23 (н/п 1-кс/490/1844/2023) від 11.05.2023 року на вказаний транспортний засіб накладено арешт.

Також судом встановлено, що в межах кримінального провадження №0000531 від 15.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, накладено арешт на транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG , номерний знак НОМЕР_1 (а.с.31-32,130-132,133).

Оскільки кримінальне провадження триває і вирок у справі № 521/12843/23 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України не ухвалено на час розгляду судом цивільної справи про поділ майна, судом першої інстанції до участі в справі в якості третьої особи залучено Херсонську обласну прокуратуру, як установу, яка здійснює процесуальне керівництво та зверталась з відповідним поданням про накладення арешту на майно ОСОБА_2 , що може вплинути на права та обов`язки при підтриманні обвинувачення, оскільки покарання за ч.1 ст.111-2 КК України передбачає конфіскацію майна.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що спірне нерухоме та рухоме майно придбано відповідачем в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі.

Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України (далі - СК України).

Згідно з вимогами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (стаття 69 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Зазначені вище норми закону, а також встановлені судом факти, насамперед, проживання сторін у справі у зареєстрованому шлюбі та веденні спільного сімейного бюджету в період купівлі об`єкту нерухомості, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги Херсонської обласної прокуратури, виходячи з наступного.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц вказав, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси позикодавця і направлений на недопущення стягнення заборгованості за договором позики за рахунок майна боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував послідовну правову позицію Верховного Суду, правові висновки якого у справах є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанцій, щодо недопущення фраудаторності поділу майна подружжя, під яким розуміється зловживання правом на поділ майна подружжя, коли цей поділ використовується для уникнення виконання зобов`язань, в період, коли майно перебуває під санкціями, арештом, т.і. для уникнення чи ускладнення виконання зобов`язань або судових рішень.

Головними ознаками фраудаторності поділу майна є відсутність реального спору між подружжям щодо такого поділу та штучно створений спір, головною метою якого є намагання перевести майно зі статусу спільної сумісної власності подружжя в статус часткової власності та у такий спосіб вивести певне майно з-під санкцій, арештів, тощо та ускладнити його реалізацію, а також запобігти іншим можливим негативним майновим наслідкам для родини.

Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17 (провадження № 61-30545св18), від 09 лютого 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у подібних правовідносинах висловив правові висновки про неможливість поділу майна подружжя за наявності ознак фраудаторності такого поділу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідач повністю визнав позовні вімоги, про що подав відповідну заяву, на час звернення ОСОБА_1 з позовом про поділ майна подружжя та розгляду судами першої та апеляційної інстанції справи відповідач ОСОБА_2 перебував у слідчому ізоляторі за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, покарання за якою передбачає також конфіскацію майна.

Отже, у даному випадку прослідковується намір подружжя ініціювати спір про поділ майна за відсутності ознак реального спору між ними, в період, коли на спірний транспортний засіб накладено арешт в рамках кримінального провадження, а інше майно може бути конфісковано в разі доведення винуватості відповідача в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, що має ознаки спрямованих дій подружжя на перехід права власності на нерухоме та рухоме майно з метою унеможливлення виконання в майбутньому вироку суду про конфіскацію майна.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2024 року у справі № 757/30604/17-ц (провадження № 61-7256св 24).

Отже, враховуючи відсутність фактичного спору між подружжям про поділ майна, подання позову після обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, обраний позивачкою спосіб поділу спільного майна подружжя у виді визнання частки у праві власності на кожен з об`єктів рухомого та нерухомого майна, а не реальний поділ майна в натурі, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги Херсонської обласної прокуратури щодо наявності ознак фраудаторності такого поділу.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 337/474/14-ц та в інших постановах, зокрема від 26 січня 2023 року у справі № 442/5855/21.

Отже, з огляду на наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Апеляційний суд не заперечує презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а також права подружжя на поділ майна, що є об`єктом їх спільної сумісної власності, але звертає увагу, що реалізація цього права не може здійснюватися на шкоду іншим учасникам правовідносин за їх участю, тоді як встановлення саме такої обставини стало підставою для відмови у поділі майна у справі, яка розглядається.

За відсутності передбачених частиною другою статті 73 СК України підстав для накладення стягнення на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, механізм визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, на стадії примусового виконання рішення суду передбачено, зокрема статтею 443 ЦПК України та частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку суду апеляційної інстанції, звернення прокурора з апеляційною скаргою спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - забезпечення можливості стягнення збитків, заподіяних внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та переслідує легітимну мету - недопущення штучного унеможливлення відшкодування заподіяної шкоди та завдання збитків Державному бюджету.

Доводи ОСОБА_1 , що апеляційна скарга прокурора суперечить принципу презумпції невинуватості та ґрунтується виключно на припущенні щодо ймовірного застосування санкції до відповідача у вигляді конфіскації майна відхиляються апеляційним судом, як неспроможні, оскільки для встановлення ознак фраудаторності поділу майна, спрямованого на приховування майна від його конфіскації, яка може бути застосована за результатами розгляду кримінального провадження, яке наразі триває, набрання законної сили таким вироком не є обов`язковим.

Згідно частин 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга Херсонської обласної прокуратури задоволенню підлягає, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст.367,368,376,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2025 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя та постановити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами і будівлями та земельної ділянки відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 11 вересня 2025 року.

Головуючий О.В.Кутурланова

Судді: Л.П.Воронцова

І.В.Склярська