ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6492/25 Справа № 172/1942/24 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 05.02.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладений договір № 459494-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, передбаченому Законом України «Про електрону комерцію». Укладення договору підтверджується пропозицією (офертою) позивача та прийняттям (акцептом) відповідача, а також підписом відповідача одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону, який відповідачем був введений у заяві на отримання кредиту. Відповідно до умов договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 9000,00 грн. на умовах строковості, поворотності та платності. Згідно з умовами договору сплата процентів за користування кредитом є фіксованою, а також є правомірним нарахування комісії за надання кредиту.

Відповідач умови договору не виконав, тому у нього утворилася заборгованість на загальну суму 29 021,08 грн., яка складається з прострочених платежів по тілу кредиту 9 000 грн., прострочених платежів по процентах 18 671,08 грн., прострочених платежів за комісією 1 350 грн.

Враховуючи наведене ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду та просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №459494-КС-001 в розмірі 29 021,08грн., а також судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн.

Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за договором про надання кредиту № 459494-КС-001 від 05.02.2023 року в сумі 11 700 грн., що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 9 000 грн., простроченої заборгованості за процентами 2 700 грн., а також стягнуто понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес Позика» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови та в цій частині ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 15 971,08 грн. та по комісії за надання кредиту у розмірі 1 350 грн., що разом складає 17 321,08 грн., а також здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи та не відповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що ОСОБА_1 05 лютого 2023 року уклав з ними кредитний договір, в якому погодив розмір процентної ставки та строк користування кредитом. Проценти нараховувались спочатку в період з 05.02.2023 року по 26.02.2023 року за погодженою сторонами заниженою процентною ставкою, а з 27.02.2023 року по 28.05.2023 року по стандартній процентній ставці, тобто у межах строку кредитування. При цьому звертає увагу, що відповідач не здійснив жодного платежу на погашення заборгованості за кредитом, а позивач не нараховував штрафні санкції за неналежне виконання договору.

З приводу вимог про стягнення комісії зазначав, що суд першої інстанції без достатніх правових вимог відмовив у цій частині, оскільки положення договору щодо комісії відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та погоджені сторонами у самому договорі та паспорті споживчого кредиту.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 29 021,08 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Бізнес Позика» довела належними та допустимими доказами укладення сторонами кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів зі сплатою процентів за їх користуванням. Однак, проценти за користування кредитом, з огляду на розмір самого кредиту 9 000 грн. є надмірним тягарем для споживача послуг кредитної установи та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, а тому підлягає зменшенню до 2 700 грн. Відмовляючи у стягненні заборгованості за комісією виходив із того, що ці положення договору про споживчий кредит є несправедливими, а тому недійсними.

Із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо відсотків за користування кредитними коштами можливо погодитись, однак висновки щодо заборгованості по комісії не відповідають вимогам закону, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.02.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладений договір № 459494-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, передбаченому Законом України «Про електрону комерцію». Укладення договору підтверджується пропозицією (офертою) позивача та прийняттям (акцептом) відповідача, а також підписом відповідача одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону, який відповідачем був введений у заяві на отримання кредиту. Відповідно до умов договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 9000,00 грн. на умовах строковості, поворотності та платності. Процента ставка фіксована і становить 1,15715961 % (знижена), 2,00000000 % (стандартна), комісія за надання кредиту: 1350,00 грн. Строк дії договору до 28.05.2023 року.

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПОЗИКА" про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття

пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» електронного

повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» через веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника .

Укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним укладенню кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача перед кредитором станом на 02.10.2024 року становить 29 021,08 грн., яка складається із: суми прострочених платежів за тілом кредиту 9 000 грн., суми прострочених платежів за процентами 18 671,08 грн., суми прострочених платежів за комісією 1 350 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом виходив із того, що нараховані позивачем проценти у розмірі 18 671,08 грн. не є співмірною сумі кредиту у розмірі 9 000 грн. та суперечить принципам розумності та добросовісності.

Зазначений висновок відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як було зазначено вище сторонами погоджено розмір процентів та порядок їх нарахування та відповідно до розрахунку заборгованості він складає 67 336 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вказана сума відсотків з огляду на сам розмір позики 7 700 грн є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.

Також відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 18 671,08 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 9 000 грн. за договором №459494-КС-001, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність зменшення розміру процентів за вказаним договором до 2 700 грн.

При цьому слід наголосити, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «Бізнес позика», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду апеляційної інстанції, укладення ОСОБА_1 договору №459494-КС-001 перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.

З приводи позовних вимог щодо заборгованості за комісією слід зазначити наступне.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст.1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосуванняст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 1 350 гривень (п.2.5), а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 1 350 грн. з підстав того що договір у відповідній частині є нікчемним, оскільки такі умови були погоджені сторонами у кредитному договорі у момент його підписання. Тому колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1 350 грн заборгованості по комісії, що є підставою для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення вказаної вимоги.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення в частині вирішення спору щодо стягнення комісії за користування кредитом не відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у цій частині з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії у розмірі 1 350 грн.

Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають частковому задоволенню (44,97%), тому розмір сплаченого ними судового збору при зверненні до суду з цим позовом та при поданні апеляційної скарги підлягає пропорційному стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2 723,38 грн.(1 089,35 + 1 634,03). Відповідно рішення суду першої інстанції в частині стягнутої суми судового збору слід змінити з 2 422,40 грн. на 2 723,38 грн..

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 29 021,08 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О СТ А НО В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії за надання кредиту скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту № 459494-КС-001 від 05.02.2023 року задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» () заборгованість за комісією за надання кредиту № 459494-КС-001 від 05.02.2023 року у розмірі 1 350 грн.

Змінити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» з «2 422,40 грн.» на «2 723,38 грн».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: