ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1484/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/550/25 Категорія: 304090000 Побережна Н.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіГончар Н. І., Сіренко Ю. В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03.06.2025 (повний текст складено 03.06.2025, суддя в суді першої інстанції Побережна Н. П.) у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у лютому 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №8509336 від 25.10.2023 в розмірі 72575,68 грн з яких: 17416,00 грн заборгованість за кредитом, 53259,68 грн заборгованість за відсотками, 1900,00 грн заборгованість за комісією, мотивуючи про те, що позивач у справі набув права вимоги до позичальника за укладеними з первісними кредиторами договорами факторингу на суму, заявлену до стягнення у даній справі.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 03.06.2025 позов у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 68760,04 грн, з яких: 17416,00 грн - за тілом кредиту; 49444,04 грн - за відсотками; 1900,00 грн. - за комісією, а в задоволенні решти вимог відмовлено.

Суд зазначив, що позичальник не виконав свої договірні зобов`язання щодо повернення кредитору отриманих у кредит коштів та сплати погоджених у договорі відсотків та комісії, що свідчить про необхідність стягнення відповідної суми заборгованості. Одночасно судом першої інстанції здійснено перерахунок заборгованості по відсоткам, виходячи із законодавчих обмежень щодо максимального розміру денної відсоткової ставки, введених пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування».

Відповідач подав на вказане рішення суду 04.07.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відхилити позовні вимоги у справі.

В обґрунтування вказано на те, що суд першої інстанції з помилками пише прізвище відповідача по тексту рішення.

Районний суд не врахував, що у матеріалах справи відсутні: інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала договір, ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору.

Неможливо перевірити підписання договору також кредитором.

Довідка про ідентифікацію, надана Позивачем, не може вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації, оскільки була сформована самим кредитором ТОВ «МІЛОАН».

Згідно даних з Анкети-заяви підписання договору відбулось 2023-10-25 о 08:46:33. Водночас, у лівому верхньому кутку першої сторінки Договору міститься інформація про його підписання Позичальником 25.10.2023 20:46. Тобто надані Позивачем копії Анкети-заяви та Договору містять суперечливу інформацію про час підписання Договору: згідно даних із Анкети-заяви договір підписано на 12 годин раніше, ніж зазначено в самому Договорі (08:46 та 20:46 відповідно).

Крім того, у наданих Анкеті-заяві та Договорі є інші розбіжності, зокрема щодо строків нарахування відсотків.

Також матеріали справи не містять доказів, що Відповідачу було надано його примірник Оригіналу кредитного договору одразу після його підписання.

Суперечливі дані про час підписання договору та різні основні умови кредитування (строк та відсоткова ставка) свідчать про те, що даний кредитний договір у наданій до суду редакції укладений не був.

Наданий Позивачем доказ копія Платіжного доручення 113540747 від 25.10.2023 на суму 19 000,00 грн є підробленим та не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів, а також документів щодо казначейського обслуговування платників.

Суд першої інстанції протиправно задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, подане з пропущенням процесуальних строків.

Суд у справі незаконно поновив позивачу строк для подання відповіді на відзив.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення боргу в сумі меншій тридцяти розмірів прожиткового мінімуму. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що Договір про споживчий кредит №8509336, укладений 25.10.2023 між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», сума кредиту 19000,00 грн, строк кредиту - 105 днів, дата видачі кредиту 25.10.2023, дата повернення кредиту 07.02.2024, проценти за користування кредиту протягом пільгового періоду, який становить 15 днів з 25.10.2023 по 09.11.2023, в розмірі 4275,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,5% та проценти за користування кредиту протягом поточного періоду, який становить 90 днів з 10.11.2023 по 07.02.2024, в розмірі 59850,00 грн які нараховуються за ставкою 3,0%, комісія за надання кредиту 1900,00 грн. Мета кредиту - задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника (а.с.6-9).

Відповідно до платіжного доручення №113540747 від 25.10.2023 ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 грошові кошти, згідно договору №8509336 від 25.10.2023, у сумі 19000 грн (а.с.10).

Згідно відповіді №20.1.0.0/7-250519/64372-БТ від 19.05.2025, наданої АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_2 на яку 25.10.2023 здійснено переказ коштів з коментарем «виплата займа ОСОБА_2 та ID платежу ».

За даними відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №8509336 від 25.10.2023 сума заборгованості за відсотками складає 53259,68 грн (а.с. 10 зворотня сторона -11).

ОСОБА_1 здійснював часткові погашення кредиту, зокрема 30.11.2023 за тілом кредиту сплатив 792,00 грн, за комісію з пролонгації сплатив 100,00 грн, за проценти по кредиту 840,00 грн. Також сплачував 15.12.2023 за тілом кредиту 792,00 грн, за комісію з пролонгації 100,00 грн, за проценти по кредиту 840,00 грн (а.с. 10-11).

Відповідно до Виписки з особового рахунка, виданої ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором №8509336 від 25.10.2023, станом на 11.02.2025 не погашена заборгованість позичальника складає 72575,68 грн, за яким за сумою кредиту 17416,00 грн, за комісіями 1900,00 грн, за відсотками 53259,68 грн (а.с. 11).

26.04.2024 між ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (Новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №105-МЛ (а.с. 11 зворотня сторона 14).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 04.02.2025 до Договору відступлення прав вимоги №105-МЛ від 26.04.2024, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №8509336 від 25.10.2023 у загальній сумі 72575,68 грн з яких: 19000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 53259,68 грн - сума заборгованості за відсотками; 1900,00 грн - сума заборгованості за комісією (а.с.15).

04.02.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило претензію № 23577974/1743 до ОСОБА_1 про відступлення права грошової вимоги та погашення заборгованості у сумі 72575,68 грн за кредитним договором №8509336 від 25.10.2023 (а.с.15), яку залишено без задоволення.

Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів за кредитним договором не виконав у зв`язку з чим позивач, як новий кредитор, звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення боргу, що складається з тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та комісії, погодженої договором.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримав кошти за кредитними договорами та не повернув їх у визначені строки, сплативши погоджені сторонами відсотки по кредиту та суму комісії, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу.

Таким чином відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення.

При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі ні перед попередніми кредиторами відповідачем суду не надано. Також скаржником обґрунтованість нарахування заборгованості як по тілу кредиту (позики) так і по відсоткам у аспекті правильності математичних розрахунків та підстав їх проведення під сумнів не ставиться.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так апеляційний суд не погоджується з аргументами скаржника про те, що він не підписував відповідний кредитний договір, з урахуванням такого.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» позичальнику було надано одноразові ідентифікатори для підписання електронним цифровим підписом вищевказаних кредитних договорів, що підтверджується переліком унікальних комбінацій символів, самостійно введених позичальником при укладенні кредитних договорів, що відображені в полях договорів після персональних даних позичальника, які він самостійно повідомив кредиторам при оформленні договірних правовідносин.

Крім того у судовому порядку зазначений кредитний договір недійсним не визнавався, а відтак є чинними.

Таким чином, сторони договорів досягли згоди з усіх істотних умов, уклали їх у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі (ч.12 ст.11 вказаного Закону).

Не можна погодитися з аргументами скаржника про те, що районний суд не врахував, що у матеріалах справи відсутні: інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала договір, ідентифікацію, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору, адже на наявному у матеріалах справи кредитному договорі (а.с. 6 - 9) наявний одноразовий ідентифікатор (642532), який направлявся позичальнику на його номер телефону для підтвердження волевиявлення щодо укладення кредитного договору.

Відтак вказана обставина свідчить про належну ідентифікацію клієнта в інформаційно-комунікаційній системі кредитора та висловлення його вільної згоди на укладення правочину.

Слід оцінити критично посилання скаржника і на те, що неможливо перевірити підписання договору кредитором, оскільки на примірнику договору на а.с. 6 - 9 наявне цифрове позначення цифрового сертифіката ОСОБА_3 , що діяв від імені кредитора.

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що довідка про ідентифікацію, надана Позивачем, не може вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації, оскільки була сформована кредитором ТОВ «МІЛОАН», оскільки саме в інформаційно-комунікаційній системі кредитора формуються відповідні документи та іншого способу об`єктивно підтвердити ідентифікацію особи, яка звернулася за отриманням кредиту, існувати не може.

Не можна погодитися з посиланнями скаржника на те, що згідно даних з Анкети-заяви підписання договору відбулось 2023-10-25 о 08:46:33, а в лівому верхньому куту першої сторінки Договору міститься інформація про його підписання Позичальником 25.10.2023 20:46, адже дані обставини стосуються різних документів та самі по собі не можуть свідчити про недійсність відповідного правочину.

Додатково слід врахувати, що персональні дані позичальника, необхідні для укладення договору, були отримані кредитором після самостійного повідомлення відповідачем.

Іншого способу отримати персональні дані позичальника кредитор не мав.

Також позичальник не надав доказів звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій, а саме протиправного заволодіння сторонніми особами від його імені чужими грошовими коштами та самоправного використання його персональних даних.

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що у наданих Анкеті-заяві та Договорі є інші розбіжності, зокрема щодо строків нарахування відсотків, з урахуванням такого.

Так в Анкеті-заяві вказано, зокрема: Погоджений строк: 15 днів. Ставка процентів: 1,50% за кожен день користування.

Водночас, Договір містить інші умови, а саме: П. 1.3. Кредит надається загальним строком на 105 днів… П. 1.3.1. Пільговий період складає 15 днів… П. 1.3.2. Поточний період складає 90 днів… Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 1,50% (пункт 1.5.2.). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за ставкою 3,50% (пункт 1.5.3.).

Відтак з аналізу вказаних положень анкети-заяви та кредитного договору вбачається, що останній більш детально регламентує правовідносини сторін у справі щодо надання кредиту, а саме визначає строки кредитування та відсоткову ставку поза межами пільгового періоду (15 днів зі зниженою відсотковою ставкою), про який зазначається в анкеті-заяві.

При цьому суперечностей щодо суми кредиту, строків кредитування та розміру нарахованих відсотків по кредиту зазначені документи не містять, що скаржником не спростовується.

Посилання скаржника на те, що позивач не довів надання йому примірника кредитного договору відразу після підписання, враховуючи самостійне підписання одноразовим цифровим ідентифікатором кредитного договору з боку позичальника, не може свідчити про факти неукладеності чи недійсності відповідного правочину.

Апеляційний суд не погоджується з посиланнями відповідача і про те, що наданий Позивачем доказ копія Платіжного доручення 113540747 від 25.10.2023 на суму 19 000,00 грн є підробленим та не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів, а також документів щодо казначейського обслуговування платників, адже відповідне платіжне доручення безпосередньо підтверджує факт перерахування позичальнику коштів у визначеній ним самим у кредитному договору сумі на картковий рахунок, що ним же зазначався при укладенні кредитного договору.

Також ці ж обставини підтверджено і відомостями з банку щодо зарахування на картковий рахунок відповідача погоджених в кредитному договорі коштів безпосередньо після його укладення.

Не можна погодитися з посиланнями скаржника і про те, що суд першої інстанції протиправно задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, подане з пропущенням процесуальних строків, та незаконно поновив строк для подання відповіді на відзив, оскільки ці обставини не є підставами для скасування рішення з підстав порушення норм процесуального права, визначених ч.3 ст.376 ЦПК України, та не призвели до неправильного вирішення спору у справі чи необ`єктивного встановлення фактичних обставин.

Невірне відмінювання прізвища відповідача, допущене судом першої інстанції, на що звертає увагу скаржник, не свідчить про незаконність рішення суду по суті спору у даній справі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03.06.2025 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Інші доводи відповідача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03.06.2025 у даній цивільній справі залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи відповідачу не відшкодовувати.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 17.09. 2025.

Суддя-доповідач

Судді