Справа №403/3000/12
Провадження №2/932/3338/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025року м. Дніпро

Шевченківський районний суд м. Дніпра в складі: головуючого-судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Підопригори Р.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Іванової В.М., представника відповідача адвоката Климася Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Черновська Л.Г. про визнання недійсним і скасування заповіту та заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії.

Позов до суду подано 14.02.2012.

Під час розгляду справи склад суду неодноразово змінювався до 19.01.2022, коли для розгляду справи визначено суддю Цитульського В.І.

Протокольною ухвалою суду від 06.06.2023 повернуто заяву позивача про зміну предмету та підстав, подану до суду в грудні 2022 року.

Ухвалою суду від 03.07.2023 повернуто заву позивачів, подану 22.06.2023 в частині нових предмету та підстав.

В іншій частині заяву позивачів, подану 22.06.2023, залишено без розгляду ухвалою суду від 05.04.2024.

Протокольною ухвалою від 13.01.2025 повернуто заяву позивачів про зміну позовних вимог від 13.01.2025.

Протокольною ухвалою від 24.06.2025 залишено без розгляду заяву позивачів про зміну позовних вимог, подану 24.06.2025.

У заяві позивачів, поданій 28.07.2025 про зміну підстав позову, не ставилося питання про зміну предмета чи підстав позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, тому окремо по ній питання не вирішувалося.

Відтак судом визначаються позовні вимоги виключно з урахуванням змін від 15.07.2015 том 3 а.с.127-131, 14.09.2017 том 4 а.с. 145-150, а саме про:

- визнання недійсним та скасування заповіту від імені ОСОБА_4 від 29.12.2010 на ім`я ОСОБА_3 ;

- визнання недійсним та скасування заяви від імені ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6 .

В судових засіданнях 17.07.2012, 16.10.2012, 13.11.2012, 06.12.2012, 18.03.2014, 23.04.2014, 14.12.2017, 04.10.2018, 20.08.2019 допитувалися свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також у якості свідка допитувалася позивач ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 21.01.2013 призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для визначення можливості ОСОБА_4 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у момент посвідчення заповіту.

Відповідний акт експертизи надійшов до суду 21.01.2014.

Ухвалою суду від 31.07.2014 призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої посталено питання, зокрема про можливість усвідомлення ОСОБА_4 значення свої дій та керувати ними на момент посвідчення оскаржуваної довіреності. Витрати на проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 .

Листом від 22.12.2014 матеріали справи було повернуто Київським міським центром судово-психіатричної допомоги до суду у зв`язку із не оплатою.

Ухвалою від 08.04.2024 призначено додаткову, посмертну, комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання можливості ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними станом на 29.12.2010.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 02.10.2024 така ухвала скасована.

З урахуванням вказівок апеляційного суду, ухвалою від 13.01.2025 відмовлено у здоволені клопотань позивачів про призначення посмертної судово-медичної експертизи та посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.

Цією ухвалою також закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Стислий виклад позиції позивачів.

3 20.09.1991 ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_16 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народився син ОСОБА_17 .

ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його спадкоємцями першої черги були позивачі, а також його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його спадкоємцями першої черги були позивач ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 . ЇЇ спадкоємцем першої черги був позивач ОСОБА_2 .

У встановлені законом строки позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_16 та ОСОБА_4 . Проте реалізації спадкових прав перешкоджала відсутність у позивача свідоцтва про народження ОСОБА_16 , яким заволоділа сім`я відповідача.

Відновивши відповідний документ позивач дізналася, що 29.12.2010 ОСОБА_4 заповіла усе своє майно ОСОБА_3 .

Позивачі вважають вказаний заповіт недійсним з наступних підстав:

1. На момент складення заповіту у ОСОБА_4 був стійкий розлад здоров`я: з 2006 року дисцикулярна єнцефалопатія 2 ст. на фоні атеросклеротичного ураження магістарльних артерій голови; з 2006 року органічний астинічний розлад; онкологічна хвороба легенів 4-ї стадії з метастазами; серцева недостатність 2 ст., міокардіосклероз; ревматичні захворювання; хвороби очей та інші. З грудня 2010 року по січень 2011 року вона знаходилася на лікуванні, приймала сильно діючі ліки.

2. Окрім цього ОСОБА_4 знаходилася в емоційно-пригніченому, депресивному стані у зв`язку із смертю її чоловіка та сина.

3. Складення заповіту не відповідало її внутрішній волі, оскільки вона говорила що все своє майно залишить онуку.

4. Складення заповіту не було вільним, оскільки ОСОБА_4 перебувала під контролем сім`ї відповідача.

5. Сім`я відповідача свідомо не лікували ОСОБА_4 , приховували від неї інформацію про стан її здоров`я, ввели її в оману щодо змісту правочину.

Відтак позивачі стверджують, що остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Проведену в межах цивільної справи психіатричну експертизу позивачі вважають заангажованою, оскільки експерти не побачили протиріч в медичній документації та не дали аналізу депресивному стану ОСОБА_4 .

Також позивачі вважають сфальсифікованими медичні документи ОСОБА_4 , а мотиви відзиву наклепом.

Окремо позивачі вказують про те, що судом було втрачено оригінал оскаржуваного заповіту, що не дало можливості провести почеркознавчу експертизу для перевірки особи підписанта заповіту. На думку позивачів викладене свідчить про корупцію.

Також, позивачі зазначають про факти захоплення відповідачем спадкового майна, зокрема автомобіля.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Іванова В.М. просили позов задовільнити, навели пояснення, аналогічні викладеним письмово, звернули увагу на висновки експертизи, яка була проведена в межах кримінального провадження.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач заперечує проти позову. Зазначає про недоведеність підстав позову. Вказує, що ОСОБА_4 ніколи не страждала психічними захворюваннями, за життя була високоінтелектуальною людиною, працювала. Захворювання, що спричинило її смерть, не позбавило її розуму.

Відповідач вказує що обґрунтування позову із покликанням на приписи ст.223 ЦК України (вчинення правочину фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за межами її цивільної дієздатності) та одночасно на приписи ст.225 ЦК України (вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними) є суперечливим. Зазначає, що позивачем не вказано у чому саме склалися вкрай невигідні умови для складення заповіту.

За версією відповідача, коли ОСОБА_4 залишилася сама позивач вимагала розподілити майно, що негативно впливало на стан здоров`я останньої. Оскільки ОСОБА_4 було важко самій, приблизно 23-24.12.2010 вона переїхала до відповідача, який забезпечував її лікування. Ініціатором заповіту була ОСОБА_4 , а його зміст відповідав її волі. При цьому остання не приймала транквілізатори, психотропні чи наркотичні засоби не вживала. За весь час позивач не цікавилася станом здоров`я ОСОБА_4 , не провідувала її та не надавала будь якої іншої допомоги.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Климась Ю.І. просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених письмово, зазначив що висновки експертизи, проведеної в межах кримінального провадження є ймовірними.

Фактичні обставини встановлені судом.

1. Оскаржувані правочини.

29.12.2010 завідувачем Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою Черновською Л.Г. посвідчено заповіт за яким ОСОБА_4 заповіла усе своє майно ОСОБА_3 . Заповіт підписано ОСОБА_4 .

Також 29.12.2010 ОСОБА_4 звернулася із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6 .

2. Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Спадкова справа після ОСОБА_4 заведена державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської держнотконтори.

15.02.2011 заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_1 , як представник неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , який є онуком померлої.

15.03.2011 заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом.

3. Право на спадкування позивачів.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_16 уклали шлюб 20.09.1991.

Згідно свідоцтва про народження у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_16 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_17 .

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

4. Сімейні зв`язки відповідача.

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_20 були ОСОБА_19 та ОСОБА_21 .

Згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_20 змінила прізвище на « ОСОБА_22 ».

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_18 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_19 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

5. Медичні документи.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 15.02.2011, складеного КЗ «Міська клінічна лікарня №16», ОСОБА_4 померла вдома по АДРЕСА_1 по причині, зокрема, злоякісне новоутворення правої легені.

На запит суду КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» надав ксерокопію амбулаторної карти ОСОБА_4 (том 1 а.с. 121 - 169).

На запит суду КЗ «Павлоградський протитуберкульозний диспансер» ДОР надав копії Амбулаторної картки ОСОБА_4 та копію її медичної карти №438/300 (том 1, а.с. 192-216).

Також КЗ «Павлоградський протитуберкульозний диспансер» ДОР надав витяг з журналу обліку прийому хворих у якому відображено факт госпіталізації ОСОБА_4 31.12.2010 о 10:45 год. (том 2 а.с.112, 114, том 6 а.с.147-151).

Позивачем долучені копії медичних документів, які були вилучені органом досудового розслідування у ОКЗ «Павлоградський протитуберкульозний диспансер» в межах кримінального провадження №0002339 (том 6 а.с. 206-242).

Позивачем неодноразово надавалися окремі медичні документи щодо ОСОБА_4 , а також відповіді лікарів, їхні наукові статті щодо діагностований у ОСОБА_4 захворювань.

6. Свідки.

Свідки надавали різні показання, одні вказували на адекватний стан ОСОБА_4 у період наближений до дня складення заповіту, інші вказували що поведінка останньої була неадекватною.

7. Згідно акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи від 19.09.2013 ОСОБА_4 під час укладення заповіту 29.12.2010 не страждала на психічний розлад та не виявляла ознак розладів психічної діяльності, могла усвідомлювала значення своїх дій та керувати ними.

Експертами враховано амбулаторну картку надану КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» надав ксерокопію амбулаторної карти ОСОБА_4 , амбулаторну картку та медичну карту №438/300 надані КЗ «Павлоградський протитуберкульозний диспансер» ДОР, а також показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

8. Представником відповідача надано висновок експерта від 27.11.2020, складений на замовлення останнього та який відповідає вимогам ч.5 ст.106 ЦПК України (у ньому зазначено, що він підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок).

Згідно вказаного висновку, рукописний текст та підпис на заповіті від 29.10.2010 вчинено ОСОБА_4 .

9. Позивачем долучено висновок експерта від 02.12.2021, складений на її замовлення та який відповідає вимогам ч.5 ст.106 ЦПК України (у ньому зазначено, що він підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок).

Згідно вказаного висновку, зображення копій медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4 , які завірені завідуючою диспансерним відділенням КЗ ППТД Антонюк (Поповою) Ю.В., що знаходяться в матеріалах цивільної справи №403/3000/12 та зображення копій медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_23 , що знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0002339 виготовлені не з одного оригіналу або його копії.

10. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 06.05.2025, проведеної в межах кримінального провадження 0000849, здійснено на підставі медичних документів та показань свідків, ОСОБА_4 , у період часу з 28.12.2010 по 29.10.2010 тяжким психічним розладом не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (висновок психіатра). Висновки психолога зводяться до неможливості надати відповідь на частину запитань та гіпотетичними відповідями на інші.

11. Позивачем долучалися численні скарги до різних органів та їхні відповіді, докази існування кримінальних проваджень на стадії досудового розслідування, фотознімки та інші докази.

Норми застосовані судом.

1. За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (п.41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц).

2. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України).

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (частина друга статті 209 ЦК України).

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (частина третя статті 1247 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно із частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Наявність вільного волевиявлення може бути піддана сумніву через припущення відсутності у заповідача здатності повноцінного усвідомлювання значення своїх дій та керування ними, через наявність органічного ураження головного мозку, тобто через наявність таких психічних розладів здоров`я, які абсолютно унеможливлюють здатність керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Описані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №296/7017/20.

За змістом частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по- друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Описані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.08.2025 у справі №939/31/23.

3. За приписами ст.12, 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

За приписами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2).

У відповідності до ч.1 ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

За приписами п.2 ст.105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Хоча висновок експертизи в справі про оспорювання заповіту з підстав того, що він складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Описані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №296/7017/20.

4. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.8 постанові Про судове рішення у цивільній справі від 18.12.2009 N 14, ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК (1618-15), і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

За приписами ч.2 ст.214 ЦПК України, головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Висновки суду.

1. Предмет та підстави позову.

Суд прийняв до уваги заяви позивача про доповнення предмету та підстав позову від 15.07.2015 том 3 а.с.127-131, 14.09.2017 том 4 а.с. 145-150.

Інші подібні заяви повернуті та залишені без розгляду ухвалами, які є чинними.

Звертаю увагу, що судом враховано доводи позивачів, наведені у заяві, поданій 28.07.2025 про необхідність врахувати висновок експертизи від 06.05.2025 (його оцінка буде наведена нижче).

Відтак, розглядаючи спір суд обмежується вимогами про визнання недійсними заповіту та заяви про прийняття спадщини від імені ОСОБА_4 з ти тих підстав, що остання, у момент їх вчинення, не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, вони вчинені під впливом помилки чи обману з боку сім`ї відповідача.

Відповідно відхиляються без оцінки доводи, що не охоплюються вказаними предметом та підставами, зокрема такі як: заперечення факту підписання оскаржуваних правочинів ОСОБА_4 та усі дотичні доводи; щодо заволодіння відповідачем спадковим автомобілем; тощо.

2. ОСОБА_1 не є спадкоємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , тому її права не порушуються ані заповітом ОСОБА_4 , ані заявою останньої про прийняття спадщини після ОСОБА_6 . Відтак у неї відсутнє право на позов.

В свою чергу ОСОБА_2 може бути спадкоємцем вказаних осіб за правом представлення, як їх онук тому має право на оскарження заповіту та заяви.

3. Докази.

Суд бере до уваги лише належні докази (які містять інформацію щодо предмета доказування), а також ті докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (достовірні докази).

Відтак береться до уваги лише докази, які стосуються можливості ОСОБА_4 , у момент вчинення спірних правочинів, усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, наявність у її діях помилки чи наявності обману щодо неї.

4. Щодо питання можливості ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними суд враховує висновок експертизи від 05.06.2025, складений в межах кримінального провадження.

Зокрема такий висновок враховує, серед іншого медичну документацію про правильність якої зазначає позивач, показаннях позивача та свідків.

При цьому такий доказ складено Львівською філією судових експертиз ДУ «Інституту судової психіатрії МОЗ України» яку позивачі просили визначити для експертизи у даній справі та містить психологічні питання, які позивачі просили поставити на вирішення експертам у даній справі.

Крім того такий доказ долучено позивачами та конкретних зауважень щодо такого висновку ними не зазначалося.

Підстави стверджувати про суперечність такого висновку матеріалам справи відсутні. Так особами зі спеціальними знаннями оцінено медичну документацію в цілому, а також оцінено позицію позивача.

На переконання суду такого висновку не може заперечити інтерпретація позивачами окремих медичних документів із посилання на інформацію з мережі інтернет та відповіді окремих фахівців на заяви позивачів, які не бачили усього обсягу медичної документації, не мають статус експерта та не несуть відповідальності за свою позицію.

Показання свідків також не вказують на помилковість висновку, адже такі є суперечливі та базуються на суб`єктивному сприйнятті обставин.

У такому висновку категорично вказано про спроможність ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто беззаперечно спростовано відповідну підставу позову.

5. Доводи позивача про помилку та обман щодо ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження.

Зокрема не доведено що обставини вчинення правочинів не відповідали дійсності та волі ОСОБА_4 , що така невідповідність викликана умисними діями відповідача, чи факту відповідного умислу у діях відповідача на обман ОСОБА_4 .

У вказаному вище висновку експерта психолог вказав про неможливість відповісти на питання про спроможність ОСОБА_4 усвідомлювати свої дії зважаючи на вікові особливості, емоційний стан, мікросередовища (залежність, омана) та інші особливості.

Сторонами визнається що останній час свого життя ОСОБА_4 проживала з відповідачем та його сім`єю, тож цілком логічним видається складення ОСОБА_4 заповіту в користь відповідача.

Факт чинення перешкод позивачам у доступі до ОСОБА_4 не підтверджений.

При цьому слід врахувати, що доводи позивачів про вчинення кримінально караних дій щодо ОСОБА_4 мають бути підтверджені обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.

Факт здійснення досудового розслідування не доводить викладеного.

5. Окрім цього, позивач не обґрунтовує вимогу про визнання недійсною заяви ОСОБА_4 про прийняття спадщини після ОСОБА_6 в частині порушеного права позивача. Позивачі лише стверджують про захист права на спадкування після ОСОБА_4 . Проте оскаржувана заява могла лише збільшити обсяг спадкового майна ОСОБА_4 .

Розподіл судових витрат.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає розподілу.

Відповідачем судових витрат до стягнення не заявлено.

З урахуванням наведеного суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 19.09.2025.

Суддя: В.І. Цитульський