Номер провадження: 22-ц/813/4278/25
Справа № 523/6799/22
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Орган опіки та піклування Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Шепель Віталій Сергійович

на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 27 січня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час сімейного життя у подружжя народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Батько дитини понад 5 років життям дитини не цікавиться, не приймає участі в його житті та вихованні, матеріально не забезпечує, заборгованість по виплаті аліментів становить: 19 806 грн 56 коп. Тривала бездіяльність батька наносить шкоди дитині, та є підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

На підставі викладеного позивач просить: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 27 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду вмотивовано тим, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки, не сплачує аліменти, не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні, не спілкується з сином у будь-який спосіб без поважних причин, що свідчить про свідоме ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, і зазначене буде відповідати інтересам дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Шепель В.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення яким у позові ОСОБА_1 відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим оскільки судом неправильно була витлумачена правова позиція Верховного Суду і відповідно ст. 164 СК України.

Наголошується, що скаржник є інвалідом першої групи та має тяжке захворювання, і на сьогоднішній час не тільки не може самостійно ходити, а і з трудом розмовляє. Тому, якщо і припустити, що апелянт нібито не виконує своїх батьківських обов`язків то це відбувається у наслідок вказаного захворювання та інвалідності.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Ознайомившись з апеляційною скаргою, представник ОСОБА_1 адвокат Батуріна Г.О. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи і вимоги апеляційної скарги, позивач вважає необґрунтованими та такими, що не містять посилань, щодо конкретних норм матеріального чи процесуального права, порушень яких припустився суд першої інстанції, а тому вона не підлягає задоволенню.

Позивач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним, повністю обґрунтованим, ухваленим на підставі повного та всебічного дослідження доказів та обставин справи, яким надана вірна оцінка.

Також, акцентується увага суду на тому, що за час розгляду справи відповідач не здійснив жодної спроби налагодити взаємовідносини з сином, хоча був обізнаний про судову справу та вірогідні наслідки її розгляду, та навіть висловив через свого представника небажання настання таких наслідків. Наведене на думку сторони позивачів свідчить про його свідомий вибір ставлення до сина.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник скаржника ОСОБА_2 адвокат Шепель В.С. в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Батуріна Г.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Інші учасники справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників які не з`явились.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, про що 20.08.2009 року зроблено актовий запис № 236.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року (справа № 523/14067/21) позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000/дві тисячі/грн щомісячно, починаючи з 04 серпня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, встановлено, що заборгованість відповідача станом на травень 2022 року становить 19 806, 56 гривень.

Відповідно до наданих характеристик щодо ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_2 навчався в Одеській СШ № 17 з 2013 року. Під час навчання зарекомендував себе, як старанний, дисциплінований та уважний учень. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно та відповідально, приймає активну участь у житті класу та школи. Захоплюється футболом баскетболом та волейболом. Активний учасник шкільних та районних спортивних змагань. Підтримує дружні стосунки з однокласниками та старшими учнями, серед деяких має авторитет. Займав посаду старости класу. Користується повагою серед вчителів. Мати дитини приділяє належну увагу вихованню сина. Постійно відвідує батьківські збори та цікавиться шкільним життям сина. Характеристика підписана директором школи та класним керівником.

Згідно характеристики СК «Хаджибей» встановлено, що ОСОБА_2 за час відвідування секції з футболу зарекомендував себе як відповідальний та дисциплінований студент. ОСОБА_6 намагається удосконалити свої спортивні навички. Взаємовідносини з колективом хороші. В спортивному житті лише мати підтримує та слідкує за спортивними досягненнями сина.

Судом першої інстанції встановлено, що за час розгляду справи у суді першої інстанції, ОСОБА_2 змінив прізвище та наразі іменується, як ОСОБА_7 , що підтверджується копією ID паспорта громадянина України.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 зазначив, що проживає з серпня 2023 року в Ірландії.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста згідно якого встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом І групи «А» потребує стороннього догляду. Висновок видано 2022 року.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 18.05.2023 року № 01-05-3/221 Органу опіки та піклування - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради встановлено, що вони розглянувши рекомендації комісії з питань захисту прав дітей, проект висновку Служби у справах дітей Одеської міської ради та надані документи про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановили, що під час перебування у шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_3 , а/з № 72 від 28.07.2018 року, виданого Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, після державної реєстрації зміни імені заявник змінив прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Мати дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в позові зазначила, що після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Батько дитини, ОСОБА_2 вже більше 5 років взагалі не приймає участі в житті дитини та не виконує батьківські обов`язки.

В своїх поясненнях від 10.03.2023 ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 дійсно хворіє на хворобу Паркінсона, його стан залежить від ліків, які він приймає. ОСОБА_1 заперечує, що забороняла спілкуватися ОСОБА_2 з сином. Коли вони розійшлися, сину було два роки. Батько постійно спілкувався з сином, брав його на прогулянки. Але після кожних прогулянок дитина хворіла. ОСОБА_2 , коли підріс, сам не хотів спілкуватися з батьком.

В своїй заяві від 10.03.2023 року ОСОБА_1 зазначила, що вона самостійно виховує дитину протягом багатьох років, приймає активну участь у його житті, багато працює щоб забезпечити свого сина. Батько дитини, ОСОБА_2 не допомагає матеріально, не цікавиться життям сина. У вихованні дитини допомагають її батьки: ОСОБА_10 . ОСОБА_11 , які допомагають забезпечувати дитину усім необхідним.

Батько дитини, не платить аліменти, хоча сам працює приватним підприємцем на авторинку. Щоб не платити аліменти зареєстрував свій бізнес на іншу людину і продовжує неофіційно працювати.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

У сенсі положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Вказані обставини судом першої інстанції взяті до уваги не були.

При зверненні до суду з позовом на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано: копія свідоцтва про розірвання шлюбу; довідку про реєстрацію місця проживання; копія рішення суду про стягнення аліментів; копія заяви відповідача про скасування рішення про стягнення аліментів; характеристику з місця роботи та довідку про заробітну плату позивачки; характеристику ОСОБА_3 з навчального закладу та спортивних секцій, з яких вбачається, що мати дитини приділяє належну увагу вихованню сина; листи з КНП «Дитяча міська лікарня № 2» з якого вбачається, що щодо укладання декларації з лікарем зверталась мати ОСОБА_1 ; розрахунком заборгованості зі сплати аліментів.

Також Одеською міською радою Суворовською районною адміністрацією до суду надано Висновок органу опіки та піклування відносно неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

В даному випадку суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Крім того, батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, у апеляційній скарзі, зазначає, що є інвалідом першої групи та має тяжкі захворювання, і на теперішній час самостійно не може ходити та з трудом розмовляє, а тому якщо і припустити не виконання ним батьківських обов`язків то це відбувається внаслідок захворювання та інвалідності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування є таким, що має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від15 квітня 2021 року (справа № 243/13192/19-ц).

В даному випадку висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер, не містить посилань на виключні обставини, які могли б бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Посилання позивача на те, що батько дитини більше п`яти років не приймає участі у житті сина і бажання спілкуватися з дитиною не виявляє, не піклується про нього, не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року (справа №466/9380/17).

Особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанова Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року, справа № 320/5094/19).

Не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав і доводи позивача про те, що відповідач належним чином не утримував дитину, має заборгованість зі сплати аліментів.

Крім того, наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька / матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька/матері до надання їй належного утримання (постанова Верховного Суду від 23 квітня 2020 року (справа 420/1075/17).

Також не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог доводи що син змінив прізвище на прізвище матері та при допиті у суді першої інстанції не заперечував проти позбавлення батьківських прав.

Думка дитини щодо позбавлення одного з його батьків батьківських прав не може бути єдиною підставою, яка враховується судом при вирішенні спору, оскільки така думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через свій вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї в тому числі зі сторони іншого з батьків. Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 13 липня 2022 року (справа № 705/3040/18).

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів, на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 29 вересня 2021 року (справа №459/3411/18).

Таким чином, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також беручи до уваги, що він не вчиняв щодо дитини жорстокого поводження, не має аморальних характеристик, в даному випадку судом апеляційної інстанції не встановлено виключних обставин, які свідчили б про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4 .

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Стаття 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шепель Віталій Сергійович задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 27 січня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Суворовської (Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08.08.2025 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко