Провадження № 2/742/587/25
Єдиний унікальний № 742/174/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Давидчука Д.П.,
за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В.,
представника відповідача Дідика В.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
І. Правовідносини сторін.
У січні 2025 року представник позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» Рудницький Ю.І. (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 591076252 у розмірі 93 458,81 грн, які просить стягнути разом з понесеними судовими витратами.
Позовну заяву мотивує тим, що 07.05.2021 ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа-Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 591076252. Позивач зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник, у порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, сплачувати проценти за користування ним, комісію та інші передбачені договором платежі у визначені строки. Умовами кредитного договору передбачено, що у разі невиконання позичальником умов договору, він зобов`язаний достроково виконати боргові зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання відповідного повідомлення. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання кредиту. Водночас позичальник належним чином не виконала свої зобов`язання за договором, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 93 458,81 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування на АТ «СЕНС БАНК». З метою досудового добровільного врегулювання спору на адресу позичальника було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яку залишено без реагування.
Отже, загальна сума заборгованості станом на 27.03.2024 року становить 93 458,81 грн, з яких 43 785,08 грн заборгованість за тілом кредиту, 17 760,98 грн заборгованість за відсотками, 31 912,75 грн заборгованість за комісією, які позивач просить стягнути разом з витратами по сплаті судового зору у розмірі 2 422,40 грн.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2025 року, справу розподілено судді Давидчуку Д.П.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Відтак, 13 серпня 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Представник Позивача у судове засідання не з`явився. Просив про розгляд справи без його участі.
Відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що 07.05.2021 року між позивачем та відповідачем дійсно було укладено Угоду про надання кредиту №591076252 шляхом акцепту публічної оферти. Кредит було надано шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок відповідача в АТ «Альфа-Банк» у розмірі 53 571,94 грн, а також 1 928,59 грн на рахунок для оплати страхового платежу згідно з умовами договору страхування. Загальна сума кредиту становила 55 500,53 грн. Відповідно до умов договору, було встановлено фіксовану процентну ставку 18,99% на строк 36 місяців, до 07.05.2024 року, та щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 2,30% від суми кредиту. Згідно з Додатком №1 до Угоди, сума процентів за користування кредитом склала 17 728,76 грн, а розрахунково-касове обслуговування 45 957,36 грн. За період з 02.06.2021 по 07.02.2022 року відповідач сплатила позивачу загалом 30 380 грн. 18.03.2024 року позивач пред`явив вимогу про усунення порушень умов договору, чим припинив нарахування процентів відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року.
Водночас відповідач заперечує проти вимог позивача щодо сплати суми за розрахунково-касове обслуговування, вважаючи відповідні положення договору, зокрема пункти 1 та 8, нікчемними.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, 07 травня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» була підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту № 591076252 (а.с. 48-50), анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про надання кредиту №591076252 (а.с. 50 на звороті - 52), паспорт споживчого кредиту (а.с. 52-54), згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 55 500,53 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18,99% річних, строком на 36 місяців.
Відповідно до оферти АТ «Альфа-Банк» запропоновано ОСОБА_1 укласти з нею угоду про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».
Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить додаток №1 до укладеного між сторонами договору №591076252 від 07 травня 2021.
На підтвердження перерахування відповідачеві суми кредиту, позивачем надано меморіальний ордер №243504074 від 07 травня 2021, відповідно до якого ОСОБА_1 здійснено переказ на суму 55 500,53 грн на виконання зобов`язань за кредитним договором 591076252 від 07 травня 2021 (а.с. 9).
Отримання відповідачем коштів за вказаним договором, а також користування кредитними коштами та сплата платежів підтверджується банківською випискою по особовому рахунку (а.с. 11-32).
Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 46).
Із досудової вимоги, датованої 07.05.2025, опису вкладення у цінний лист, списку згрупованих відправлень АТ «Сенс Банк» убачається, що 07.05.2025 позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, відповідно до якої АТ «Сенс Банк» вимагає протягом 30 днів, але не пізніше 35 днів з моменту підписання відповідної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у розмірі 91 028,36 грн (а.с. 47).
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду ,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.
Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний кредитний договір підписаний відповідачем та представником позивача, наявність підпису відповідача підтверджує волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, а також, що позичальник всі умови договорів цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 46).
Відтак, зобов`язання між ОСОБА_1 та АТ «Сенс Банк», які виникли з вказаного кредитного договору, продовжили свою дію, оскільки зміна найменування юридичної особи не мала наслідком заміну сторони у зобов`язанні.
Дослідивши матеріали справи, суд зауважує, що представником позивача надано виписки по рахунку Відповідача. Згідно з цими виписками, Відповідач користувалась відкритим картковим рахунком на її ім`я, зокрема у період з 07.05.2021 по 27.03.2024.
Натомість, із вказаних виписок незрозуміло, в якому розмірі, на яких підставах розраховувалась заборгованість за відсотками та комісією.
Таким чином, розміри заборгованості, вказані у позовній заяві, що станом на 27.03.2024 року становить 93 458,81 грн, з яких 43 785,08 грн заборгованість за тілом кредиту, 17 760,98 грн заборгованість за відсотками, 31 912,75 грн заборгованість за комісією, позивачем не обґрунтовано правильність, порядок та період їх застосування.
05.03.2025 представником Відповідача подано клопотання про витребування доказів, в якому останній просив витребувати у Позивача довідки про рух коштів по рахунках Відповідача № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 за період з 07.05.2021 по 07.05.2024. Зазначені докази, на переконання представника Відповідача, мали підтвердити загальну суму, яка була отримана Відповідачем за кредитом та загальну суму, яку Відповідач повернув Позивачу на відповідні рахунки на виконання вказаного кредитного договору.
Судом 06.03.2025 винесено ухвалу про витребування зазначених доказів, термін дії якої встановлено до 08.04.2025.
Відповідно до ч.ч. 7-10 ст. 84 ЦПК України особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.
У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
13.08.2025 судом за невиконання вимог ухвали про витребування доказів застосовано до Відповідача заходи процесуального примусу у виді штрафу.
Крім того, керуючись ч. 10 ст. 84 ЦПК України, суд, зважаючи на бездіяльність Позивача у вказаній справі та невиконання ним вимог узхвали суду про витребування доказів, визнає обставини, для зясування яких витребовувались докази, а саме факт часткового погашення Відповідачем зобов`язань за кредитним договором.
При цьому суд звертає увагу, що саме на Позивача ЦПК України покладає обов`язок доведення обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги та спростувати заперечення відповідача. Невиконання цього обов`язку Позивачем суд розцінює як не доведення ним вказаних обставин.
Згідно з пп. 1 Договору від 07.05.2021, процентна ставка за кредитом становить 18,99% річних, строк кредиту 36 місяців.
П.п. б) п. 1 Розділу І договору встановлена комісійна винагорода за обслуговування кредиту в розмірі 2,3% від суми кредиту. При цьому Додатком № 1 до договору від 07.05.2021(графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту) серед платежів за кредитом передбачено як виплату основної суми боргу (графа 5), так і сплатиу процентів за користування кредитом (графа 6), а також платіж за розрахунково-касове обслуговування (графа 8).
Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч. 2ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Разом із тим, згідно постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Отже, за висновками Верховного Суду несправедливими є положення договору про споживчий кредит, який містить умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Про це виснувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-Ш), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17).
Таким чином, суд вважає, що положення п. 1 розділу І договору від 07.05.2021 в частині плати за розрахунково-касове обслуговування є такими, що порушують вищенаведені вимоги законодавства.
Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
У ході вирішення спору позивач своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, заперечень проти відзиву представника відповідача не надав, додаткових доводів та доказів на обґрунтування позовних вимог не долучив.
Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за укладеним між сторонами кредитним договором, оскільки за період з 02.06.2021 по 07.02.2022 здійснила часткове погашення заборгованості на загальну суму 30 380,00 грн, однак повністю зобов`язання за договором не виконала, що призвело до утворення заборгованості.
Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає доведеними факти наявності між сторонами договірних зобов`язань, їх неналежного виконання відповідачем, а також частково встановленим розмір заборгованості, яка виникла внаслідок порушення відповідачкою умов кредитного договору.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, у межах визнаної відповідачкою суми заборгованості в розмірі 38 781,01 грн.
VІ. Розподіл судових витрат.
Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. (а.с. 1).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Сума судового збору, що підлягає сплаті = 2422,40?0,4150=1005,91 грн.
Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1005,91 грн, тобто пропорційно до задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 509, 526, 530, 612, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, статтями 77-82, 141, 259, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №591076252 від 07 травня 2021 року у розмірі 38 781,01 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 01 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» 1005,91 грн (одну тисячу п`ять) грн 91 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) -18 серпня 2025 року.

Позивач: Акціонерне товариство "Сенс Банк" (вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150, ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК