ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/4282/24

Головуючий у першій інстанції - Костюкова Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1108/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем - Піцан В.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Киїнська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , Ніжинська міська рада Чернігівської області,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленнням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2025 року (місце ухвалення - м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Якуба Г.О. звернулась до суду з позовом до Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. В обґрунтування позову посилалась на те, що ОСОБА_1 з 01.01.2015 проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За доводами позову, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне померлому майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Вказує, що з 01.01.2015 позивач почав проживати з ОСОБА_3 до дня смерті останнього за адресою: АДРЕСА_2 як особи, які надавали один одному взаємну підтримку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, а також мали взаємні права та обов`язки.

Позивач посилається, що спадкоємці за законом першої, другої та третьої черги у спадкодавця відсутні, а тому 30.06.2024 позивач звернувся до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і державним нотаріусом була заведена спадкова справа № 270/2024 після смерті ОСОБА_3 , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з тим, що він не надав документ, який підтверджував би факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини.

У позові представник ОСОБА_1 - адвокат Якуба Г.О. просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 01.01.2015 та до дня смерті ОСОБА_3 , а також визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом.

Ухвалою Чернігівського районного суду від 07.10.2024 залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Ніжинську міську раду Чернігівської області (а.с. 40-41).

Ухвалою Чернігівського районного суду від 03.12.2024 залучено до участі у справі ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 92-94).

Рішенням Чернігівського районного суду від 09.04.2025 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що надані позивачем докази не є належними та достатніми, з якими закон пов`язує правовий статус члена сім`ї та осіб, які проживають однією сім`єю, а також не є доказами, які підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, а саме ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, тощо.

Також за висновком суду, показання свідків носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах, а сам по собі факт тривалого проживання позивача зі спадкодавцем за його життя, не свідчить про наявність між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних членам сім`ї та не є достатньою підставою для встановлення факту проживання позивача із спадкодавцем протягом п`яти років до відкриття спадщини.

Крім того, суд дійшов висновку, що у зв`язку з недоведеністю факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, оскільки є похідною.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Чернігівського районного суду від 09.04.2025 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

За доводами скарги рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник посилається на те, що в судовому засіданні було доведено, що з 01.01.2015 позивач проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , про наявність спільного з ним бюджету, спільних витрат, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних домовленостей про порядок користування житловими приміщеннями, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме: показаннями свідків; відповіддю Єдиного демографічного реєстру за № 828509 від 07.10.2024; довідкою про місце проживання особи без реєстрації місця проживання № 101 від 18.03.2024.

Заявник вказує, що на момент смерті ОСОБА_3 його місце проживання було за однією адресою з ним, а саме: АДРЕСА_2 , а про день його смерті йому не було відомо, оскільки за декілька днів до смерті ОСОБА_3 не попередивши пішов з будинку і не повернувся, а пізніше стало відомо, що він похований за бюджетні кошти на підставі розпорядження Мукачівського міського голови, заповіт за життя складений не був. Тому вважає, що для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю; на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.

Як стверджує заявник, в показаннях свідків під час судового розгляду містяться посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах. Крім того, показаннями свідків також можуть бути встановлений факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем протягом п`яти років саме до часу відкриття спадщини, тому покази є достатньою підставою для встановлення такого факту.

Також за доводами скарги, в матеріалах справи міститься довіреність від 19.11.2022, посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, яка підтверджує існування взаємних прав та обов`язків між позивачем та ОСОБА_3 , а саме останній уповноважив позивача представляти інтереси з питань придбання майна, приватизації та відчуження майна, державної реєстрації права власності на нерухоме майно, представляти інтереси в Центрі надання адміністративних послуг щодо зняття з реєстрації місця проживання та реєстрації за іншою адресою, отримання довідок, витягів, представляти інтереси з будь-яких питань у відносинах з громадянами та юридичними особами, комерційних та державних банках при користуванні та розпорядженні відкритих рахунків. Вважає, що оформлення такої довіреності демонструє високий рівень довіри та впевненість у чесності та є характерною ознакою існування тісних сімейних зв`язків.

Крім того, заявник зазначає, що про існування у ОСОБА_3 доньки він не знав, оскільки останній з нею не підтримував стосунки.

В обґрунтування доводів заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц, від 21.03.2019 у справі № 461/4689/15-ц; від 10.10.2019 у справі № 520 8495/17; від 17.10.2019 у справі №712/1294/17; від 09.01.2020 у справі №186/421/17; від 09.06.2021 у справі № 346/5702/18.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 174, 175, 176, 177, 178).

26.08.2025 на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Бредюка А.М. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та у відсутність ОСОБА_1 (а.с. 180).

Інші учасники справи про причину неявки в судове засідання апеляційний суд не повідомили, заяв і клопотань подано не було.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання з урахуванням належного повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28.02.2024 складено відповідний актовий запис № 273, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 05.09.2024 за № 4 ( а.с 60-61).

Відповідно до витягу реєстрація актового запису про смерть в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян проведена на підставі заяви завідувача контори (похоронного обслуговування) Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління» ОСОБА_5 . В актовому записі міститься відмітка про те, що поховання здійснювалося за бюджетні кошти на підставі розпорядження Мукачівського міського голови № 23/35-24 від 22.01.2024.

Судом першої інстанції був здійснений огляд розпорядження Мукачівського міського голови № 23/35-24 від 22.01.2024, яке є у відкритому доступі на сайті Мукачівської міської ради (Мукачівська міська рада/Документи/ Розпорядження міського голови з основної діяльності/ Пошук офіційних документів за наступними критеріями: номер документа: № 23/35-24 , період з 22.01.2024) з якого вбачається, що на підставі звернення заступника директора КНП «Лікарня Святого Мартина» М. Гавришко віл 15.01.2024 № 115/01-11 щодо проведення поховання за бюджетні кошти померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина ОСОБА_3 та враховуючи відсутність осіб, які б могли провести поховання, було доручено управлінню міського господарства Мукачівської міської ради провести оплату ритуальних послуг на поховання померлого ОСОБА_3 за рахунок бюджетних коштів, а Мукачівському міському комунальному підприємству «Ремонтно-будівельне управління» провести поховання померлого ОСОБА_3 , тіло якого знаходиться в морзі КНП «Лікарня Святого Мартіна».

Згідно відповіді Єдиного державного демографічного реєстру за № 828509 від 07.10.2024 ОСОБА_3 22.03.2021 був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с 39).

Відповідно до довідки про місце проживання особи без реєстрації місця проживання № 101 від 18.03.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав з 2015 року без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.25).

Вказана довідка не містить відомостей щодо місця проживання ОСОБА_3 на час смерті останнього.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.09.2024 (номер інформаційної довідки 396799516) ОСОБА_1 належить право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (а.с 21-23).

Судом також встановлено, що до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_3 входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0.0688 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд кадастровий номер :04:014:0306, що належали ОСОБА_3 на підставі договору дарування житлового будинку від 01.10.2020, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме за № 1433 а.с 12-13).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.10.2020 за № 226482081 на підставі договору дарування № 1433, від 01.10.2020 була проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки під житловим будинком за ОСОБА_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 54369621 від 01.10.2020) (а.с 24).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 78343762 від 13.09.2024 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Чернігівською районною державною нотаріальною конторою 30.08.2024 була заведена спадкова справа №270/2024 (а.с 26).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 78770729 від 16.10.2024 вбачається, що ОСОБА_3 за життя заповіту не склав (а.с 66).

З листа завідувача Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієвої В.В. за № 1336/02-14 від 03.09.2024 слідує, що після отримання 30.08.2024 заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, остання була зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції за № 571/02-14 і заведена спадкова справа №270/2024, повідомлено позивача про необхідність надання до нотаріальної контори довідки щодо останнього зареєстрованого місця реєстрації померлого ОСОБА_3 із зазначенням кола осіб, з якими він був зареєстрований, а також рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю спадкодавця ОСОБА_3 разом зі спадкоємцем ОСОБА_1 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с 27).

13.09.2024 державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1409/02-31, згідно якої ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться АДРЕСА_1 через відсутність документу які би підтверджував факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а. с.28).

На підтвердження існування взаємних прав та обов`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позивачем надано довіреність від 19.11.2022, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Бірюковою О.В. та зареєстрована в реєстрі за № 359, з якої вбачається, що ОСОБА_3 місцем реєстрації якого зазначено в довіреності АДРЕСА_3 , уповноважив ОСОБА_1 представляти інтереси з питань придбання майна, приватизації та відчуження майна, з питань державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, представлення інтересів у Центрі надання адміністративних послуг з питань зняття з реєстрації місця проживання та реєстрації за іншою адресою, отримання довідок, витягів, представляти інтереси з будь-яких питань у відносинах з громадянами та юридичними особами, а також у комерційних та державних банках при користуванні та розпорядженні відкритих на ім`я ОСОБА_3 рахунків та ін (а. с.32).

Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 48830233 від 19.11.2022 до Єдиного реєстру довіреностей внесено реєстраційний запис під № 54586913 про посвідчення довіреності від 19.11.2022. Номер у реєстрі нотаріальних дій 359, бланк НСЕ 940442. Особа, яка видала довіреність ОСОБА_3 Ідн: АДРЕСА_3 (а.с 33).

Відповідно до відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові від 12.11.2024 за № 29405/2608-22-24-33.23/33.23 в архіві відділу наявний актовий запис № 307 від 01.03.1983 про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що складений відділом (а.с 89).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 .

Під час розгляду справи судом були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази не є належними та достатніми, з якими закон пов`язує правовий статус члена сім`ї та осіб, які проживають однією сім`єю, а також не є доказами, які підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як то ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, тощо.

Також за висновком суду, показання свідків носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах, а сам по собі факт тривалого проживання позивача зі спадкодавцем за його життя, не свідчить про наявність між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних членам сім`ї та не є достатньою підставою для встановлення факту проживання позивача із спадкодавцем протягом п`яти років до відкриття спадщини.

Крім того, суд дійшов висновку, що у зв`язку з недоведеністю факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, оскільки є похідною.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи, доказів, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Положеннями ч. 2,4 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року по справі №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другоїстатті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинностіСімейним кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство - це сукупність осіб, які спільно проживають в одному жилому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Відповідно до положень ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 також зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21

Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у КНП «Лікарня Святого Мартина», що розташована у м. Мукачеві Закарпатської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_3 за № 4 від 05.09.2024, де у відомостях про померлу особу місцем смерті вказано: Україна, Закарпатська область, Мукачівський район, м. Мукачево та відображено місце проживання померлого: АДРЕСА_3 ( а.с 60-61).

Крім того, згідно розпорядження Мукачівського міського голови № 23/35-24 від 22.01.2024 ОСОБА_3 був похований за кошти, які були виділені управлінням міського господарства Мукачівської міської ради та безпосередньо поховання померлого було здійснено Мукачівським міським КП «Ремонтно-будівельне управління», місцем знаходження якого є Закарпатська область, місто Мукачеве, вулиця Ужгородська, будинок 17-А.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги надану позивачем довідку про місце проживання особи без реєстрації 14-16-1 № 101 від 18.03.2024 про проживання ОСОБА_3 з 2015 року без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , враховуючи, що ОСОБА_3 помер у м. Мукачево Закарпатської області, а у разі відсутності спадкодавця відмітки про реєстрацію його місця проживання зі спадкоємцем, доказом постійного проживання може бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було за однією адресою зі спадкодавцем.

Також не є належним доказом проживання позивача з ОСОБА_3 і довідка Центру надання адміністративних послуг Киїнської сільської ради від 18.03.2024 про проживання ОСОБА_3 з 2015 року без реєстрації місця проживання адресою: АДРЕСА_2 ( а. 25), оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, у довідці відсутня інформація про проживання ОСОБА_3 за адресою реєстрації позивача на день його смерті, тобто на час відкриття спадщини

Надана позивачем в якості доказу довіреність на підтвердження наявності взаємних прав та обов`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , видана спадкодавцем на ім`я позивача, не свідчить про спільний побут та взаємні права та обов`язки у розумінні положень ст. 1264 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту його спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанцій не дав належної оцінку поданим позивачем письмовим доказам у їх сукупності, зокрема показаннями свідків; відповіддю Єдиного демографічного реєстру за № 828509 від 07.10.2024; довідкою про місце проживання особи без реєстрації місця проживання № 101 від 18.03.2024, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, у сукупності дослідивши та оцінивши докази у справі щодо їх належності, допустимості та достатності.

Апеляційний суд враховує, що наявність довідки про місце проживання ОСОБА_3 без реєстрації за місцем реєстрації позивача без підтвердження ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, не може бути достатньою правовою підставою для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю.

На підтвердження заявлених позовних вимог щодо проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 , позивач посилається на покази свідків, яким суд першої інстанції надав обґрунтовану оцінку при вирішення справи, враховуючи що показання допитаних в судовому засіданні свідків беззаперечно не підтверджують проживання ОСОБА_3 у ОСОБА_1 саме на правах члена його сім`ї, вказані свідки не повідомили суду жодних деталей щодо режиму спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Показаннями свідків за відсутності інших належних і допустимих доказів не може бути встановлений факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини.

Посилання заявника на те, що на момент смерті ОСОБА_3 його місце проживання було за однією адресою з ним, а саме: АДРЕСА_2 , а про день його смерті йому не було відомо, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки матеріалами справи підтверджено та не спростовано позивачем, що ОСОБА_3 помер у м. Мукачево Закарпатської області.

Не є обґрунтованими доводи скарги про те, що в матеріалах справи міститься довіреність від 19.11.2022, посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, яка підтверджує існування взаємних прав та обов`язків між позивачем та ОСОБА_3 , а саме останній уповноважив позивача представляти інтереси з питань придбання майна, приватизації та відчуження майна, державної реєстрації права власності на нерухоме майно, представляти інтереси в Центрі надання адміністративних послуг щодо зняття з реєстрації місця проживання та реєстрації за іншою адресою, отримання довідок, витягів, представляти інтереси з будь-яких питань у відносинах з громадянами та юридичними особами, комерційних та державних банках при користуванні та розпорядженні відкритих рахунків, враховуючи що зазначена довіреність не є належним доказом проживання однією сім`єю із спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини у розумінні положень ст. 1264 ЦК України.

Посилання на висновки Верховного Суду як таке із вказівкою про неоднакове застосування норм права у різних справах, хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права.

Крім того, апеляційний зважає, що в матеріалах справи відсутні належні докази про прийняття спадщини донькою ОСОБА_3 - ОСОБА_2 після його смерті.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Враховуючи викладене, оскільки надані позивачем докази не підтверджують факт його проживання однією сім`єю позивача з ОСОБА_3 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, наявності спільного бюджету з померлим, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, а свідчать лише про те, що позивач допомагав ОСОБА_3 у побутових питаннях, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повне судове рішення складено 01.09.2025.

Головуючий Судді: