Справа № 456/6159/24
Провадження № 2-о/456/164/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Коцур А.І.

за участю представника заінтересованої особи

ІНФОРМАЦІЯ_1 - Захарової Ю.О.

представника заінтересованої особи Приколоти О.Г. Яцишина А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий під час розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 про залишення заяви без розгляду на підставі ч.6 ст.294 ЦПК України,

в с т а н о в и в :

Представник заявника адвокат Воронюк С.О. звернувся до суду із заявою, в якій просять встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із цивільним чоловіком (загиблим військовослужбовцем) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також факт перебування її на повному утриманні померлого цивільного чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.11.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08.04.2025 ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 листопада 2024 року скасовано. Справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні направлено до Стрийського міськрайонного суду Львівської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.05.2025, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні залишено без руху, повідомлено заявницю ОСОБА_1 про необхідність усунути недоліки заяви, вказані в мотивувальній частині ухвали суду у десятиденний строк з дня отримання нею цієї ухвали.

Представник заявника - адвокат Воронюк С.О. усунув недоліки заяви, надіславши на адресу суду відповідну заяву з додатками.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

10.07.2025 представником заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано до суду заперечення на заяву про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні.

22.08.2025 представником заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано до суду клопотання про залишення заяви без розгляду на підставі ч.6 ст.294 ЦПК України.

В судовому засіданні 26.08.2025 представники сторін, зокрема представник заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 - Захарова Ю.О., представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 надали свої пояснення по суті заяви.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 , в судовому засіданні 26.08.2025 просить заяву залишити без розгляду на підставі ч.6 ст.294 ЦПК України, з огляду на таке. Метою заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні є виключно отримання та виплата одноразової грошової допомоги після смерті військовослужбовця, яку станом на даний час отримує ОСОБА_2 , як матір загиблого та як єдина родичка, тобто виключно матеріальна мета. Відповідно ОСОБА_6 , подавши заяву про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, у випадку задоволення такої заяви, матиме право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги, що заперечує ОСОБА_2 . Крім того, у випадку встановлення факту проживання однією сім`єю, ОСОБА_1 матиме право претендувати на спадкове майно, що залишилось після смерті сина ОСОБА_2 ОСОБА_4 . При цьому, знову ж таки, ОСОБА_2 заперечує факт проживання однією сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Підстави заперечень викладені у відповідному процесуальному документі, що долучений до матеріалів справи. Беручи до уваги описане, правовідносини у даній справі є однозначно спірними, та підлягають вирішенню в порядку позовного провадження, а не окремого.

Представник заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_5 після оголошення представником заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 клопотання про залишення заяви без розгляду, клопотав перед судом про оголошення перерви для подання письмових заперечень.

02.09.2025 представник заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав на адресу суду заперечення на клопотання про залишення заяви без розгляду, в якому просить проводити розгляд такого клопотання за його відсутності у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні. В письмовому запереченні, представник заявниці вказує на таке. Дійсно метою звернення заявниці до суду є можливість отримання грошового забезпеченні, оскільки на її утриманні перебуває малолітня дитина. Подаючи заяву, ОСОБА_1 й подумати не могла, що ОСОБА_2 буде заперечувати проти вказаної заяви, оскільки останній було добре відомо про відносини її сина і заявниці у справі, про народження онучки. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 змінила свою думку через жагу до грошей і небажання розділяти такі кошти з рідними особами. Саме тому ОСОБА_2 заперечує щодо цієї заяви і щодо встановлення факту батьківства. Просить суд врахувати висновки ВС, викладені у постанові від 07.10.2020 у справі №297/2485/19.

Заявниця ОСОБА_1 , будучи неодноразово належним чином повідомленою про час і місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Зважаючи на клопотання представник заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про проведення розгляду клопотання за його відсутності, судом на підставі ст.223 ЦПК України ухвалено здійснювати розгляд заяви за відсутності заявниці та її представника.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 Яцишин А.В., в судовому засіданні просить заяву залишити без розгляду на підставі ч.6 ст.294 ЦПК України.

Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 Захарова Ю.О. у вирішенні вказаного клопотання поклалася на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процесс з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

ЦПК України не визначено осіб, які є заінтересованими у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які суд розглядає в порядку окремого провадження. Коло заінтересованих осіб визначається залежно від мети встановлення фактів, взаємовідносин таких осіб із заявником у зв`язку з фактами, які підлягають встановленню, і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Неправильне визначення такої особи заявником не є підставою для відмови у задоволенні заяви, оскільки заінтересовані особи повинні бути залучені до участі у справі також з ініціативи суду або можуть вступити у справу з власної ініціативи.

Такі правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21, провадження № 61-6732св24;від 13 листопада 2024 року у справі № 308/14160/21, провадження № 61-5293св24.

У постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду, відступивши від висновків, викладених, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, вказала, що справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила про неефективність підходу до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. В іншому випадку між цими особами виникає спір про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, представник заінтересованої особи, зокрема вказує на те, що встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з загиблим чоловіком ОСОБА_4 і перебування на його утриманні необхідне їй для отримання соціальних гарантій, передбачених статтями 14-16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як заінтересовану особу, представник заявниці у заяві зазначає в тому числі мати ОСОБА_4 ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 16 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; тощо.

Відповідно до статті 16-1 вказаного Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини першої та другої статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Ураховуючи наведене, можна зробити висновок, що у таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів (постанова ВС від 19 лютого 2025 року у справі №298/1350/22).

Як вбачається з заяви представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 про залишення заяви без розгляду на підставі ч.6 ст.294 ЦПК України, представник заінтересованої особи вказує на те, що метою заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні є виключно отримання та виплата одноразової грошової допомоги після смерті військовослужбовця, яку станом на даний час отримує ОСОБА_2 , як матір загиблого та як єдина родичка, тобто виключно матеріальна мета. Відповідно ОСОБА_6 , подавши заяву про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, у випадку задоволення такої заяви, матиме право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги, що заперечує ОСОБА_2 . Крім того, у випадку встановлення факту проживання однією сім`єю, ОСОБА_1 матиме право претендувати на спадкове майно, що залишилось після смерті сина ОСОБА_2 ОСОБА_4 . При цьому, знову ж таки, ОСОБА_2 заперечує факт проживання однією сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Підстави заперечень викладені у відповідному процесуальному документі, що долучений до матеріалів справи. Беручи до уваги описане, правовідносини у даній справі є однозначно спірними, та підлягають вирішенню в порядку позовного провадження, а не окремого.

В запереченні на заяву про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, представник заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 зазначає про те, що матеріали даної справи не містять жодного доказу на підставі яких можна було б встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як сім`ї, зокрема відсутні докази спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ніколи не проживали однією сім`ю, докази зворотнього відсутні, ОСОБА_4 ніколи не отримував статус внутрішньо- переміщеної особи, а довідка про отримання такого статусу, що долучена до заяви, стосується відповідно лише заявниці. Зазначає, що навпаки, ОСОБА_4 перебуваючи на військовій службі та отримуючи заробітну плату як військовослужбовець, практично всі свої кошти перераховував на рахунок матері, що підтверджується виписками з її рахунку. Жодних коштів ОСОБА_4 не пересилав ОСОБА_1 та не ніколи не утримував її. Щодо нібито встановлення факту батьківства на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 квітня 2025 року, то таке рішення не може вважатись таким, що встановлює певні факти та обставини, оскільки є оскарженим. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.07.2025 року у справі № 456/5520/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту батьківства, відкрити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 квітня 2025 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , його матір ОСОБА_2 перебувала в Україні, більше того така перебувала в України з 12.09.2024 року по 13.12.2024 року, оскільки займалась організацією поховання свого сина, а заявниця навіть не брала жодної участі в організації поховання та не була присутня на похороні, що знову ж таки свідчить виключно про відсутність реальних сімейних зв`язків між ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 . Усі витрати пов`язані з похованням сина несла виключно ОСОБА_2 та тільки у її розпорядженні перебувають документи пов`язані із похованням такого. Усі твердження наведені у заяві жодним чином не підтверджені, відсутні належні та допустимі докази обставин, що наведені у заяві.

Крім цього, заінтересованою особою ОСОБА_2 долучено до письмового заперечення докази, які вона вважає спростовують доводи заявниці, викладені у її заяві.

Суд звертає увагу, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року (справа №560/17953/21).

Із матеріалів справи слідує, що мати загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 ОСОБА_2 заперечує факт постійного проживання її сина з заявницею однією сім`єю та перебування заявниці на його утриманні, а відтак і її право на грошове забезпечення військовослужбовця.

Суд вважає, що висновки, викладені у у постанові ВС від 07.10.2020 у справі №297/2485/19, які просить застосувати представник заявниці є не релевантними до вказаних правовідносин, оскільки стосуються факту неправильності запису в актовому записі про народження, тобто зовсім інших правовідносин.

Суд не бере до уваги доводи представника заявниці про те, що судом апеляційної інстанції у постанові від 08.04.2025, якою скасовано ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 листопада 2024 року вказано про необхідність розгляду вказаної заяви в порядку окремого провадження, оскільки на момент ухвалення судом апеляційної інстанції у заяві ОСОБА_1 про встановлення фактів не було зазначено жодної заінтересованої особи. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вказав лише на те, що між ОСОБА_1 та органами, які вирішують питання призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки такі органи не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Однак на час ухвалення вказаного судового рішення, спір між заявницею виник не з органами, які вирішують питання призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, а з матір`ю загиблого ОСОБА_2 , яка заперечує факти, які просить встановити заявниця та подає суду докази на підтвердження вказаних заперечень.

Суд не оцінює докази, подані заінтересованою особою ОСОБА_2 , оскільки не ухвалює рішення по суті заяви, а лише вирішує питання про те, чи слід вказану заяву розглядати в порядку окремого, чи позовного провадження і чи існує між сторонами спір про право.

У клопотанні про залишення заяви без розгляду, представник заінтересованої особи Приколоти О.Г. зазначає, що ОСОБА_6 , подавши заяву про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, у випадку задоволення такої заяви, матиме право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги, що заперечує ОСОБА_2 . Крім того, у випадку встановлення факту проживання однією сім`єю, ОСОБА_1 матиме право претендувати на спадкове майно, що залишилось після смерті сина ОСОБА_2 ОСОБА_4 . При цьому, знову ж таки, ОСОБА_2 заперечує факт проживання однією сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Суд наголошує, що згідно з висновками, викладеними у постанові ВС від 19 лютого 2025 року у справі №298/1350/22, в даному випадку спір про право виник між заявницею ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 , а тому такий підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

За таких обставин слід дійти висновку, що між заявницею ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 виник спір про право на грошове забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , який має бути вирішений у порядку позовного провадження.

При цьому суд роз`яснює заявниці, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ч.6 ст.294 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні залишити без розгляду на підставі ч.6 ст.294 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її оголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 03.09.2025

Головуючий суддя В.Л.Бучківська