У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

Справа №348/2103/25

Номер провадження 2/348/1370/25

21 серпня 2025 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Солодовніков Р.С., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Пасічнянської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 пред`явила позов до Пасічнянської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 175 і 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2, 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

-виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

-перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Така заява подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи умови розгляду справ про спадкування у судовому порядку (пункт 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 „Про судову практику у справах про спадкування), відповідачами у таких справах є спадкоємці, які прийняли спадщину. При їх відсутності, та відсутності спадкоємців, які усунуті від права на спадкування, спадкоємців, які не прийняли або відмовились від прийняття спадщини відповідачами по зазначеній справі є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За таких обставин, відповідачами у цій справі мають бути усі спадкоємці особи, якщо вони є, чи відповідна територіальна громада.

З матеріалів позовної заяви випливає, що позивач просить визнати право власності на спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є спадкоємцем майна після матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, позивач вказує, що мати спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_6 не прийняла спадщину після смерті сина.

Відповідно до ст.1261 ЦК ОСОБА_6 є спадкоємцем за законом першої черги як після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У такому разі, ОСОБА_6 повинна бути відповідачем незалежно від прийняття чи неприйняття спадщини, оскільки її суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками позивачів.

Отже, позивачі повинні вирішити питання про суб`єктивний склад відповідачів.

Якщо позивачі погоджуються із думкою суду, то щодо зазначеної особи вони повинні виконати вимоги ст.ст.175,177 ЦПК України: зазначити ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб), місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, та надати копії позовної заяви, копії всіх доданих до позову документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є власником будинку, на який позивачі просять визнати право власності.

Згідно із ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Це правило не поширюється за умови призову такого члена двору на військову службу, його навчання в навчальному закладі чи хвороби (стаття 126 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-V).

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22грудня 1995року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами,що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування,мають ті члени двору, котрі до 15квітня1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які неменше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами уведенні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі,навчання в учбовому закладі,хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Відповідно до абзацу другого пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

При цьому, позивачі не зазначають доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме відомості з господарських книг домоволодіння про членів двору станом на 15 квітня 1991 року та до якої суспільної групи належало зазначене домоволодіння «колгоспний двір» чи «робітничий двір». До справи не залучені копії погосподарських книг станом на 15 квітня 1991 року, замість виписок з погосподарських книг після 1996 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без руху.

Надати позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя Р.С.Солодовніков