Справа № 484/1982/25
Провадження № 2/484/1023/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Маржиної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чумак А.О.,

у відсутність сторін та їх представників згідно заяв,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест», Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати, ціна позову 12 558 грн. 26 к., -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Південь Агро Інвест», ПСП ім. Т.Г. Шевченка про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати, ціна позову 12 558 грн. 26 к., мотивуючи тим, що їй на праві власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:0237, :01:000:0574, :05:000:0315, :01:000:1321 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Зазначила, що вона двічі виходила заміж, тож її прізвище спочатку було ОСОБА_2 , потім ОСОБА_3 , а зараз ОСОБА_4 . 15.02.2010 року між нею та ПСП ім. Т.Г. Шевченка було укладено договір оренди землі. 03.03.2015 року проведено державну реєстрацію іншого речового права. Згодом 31.08.2018 року між нею та ПСП ім. Т.Г. Шевченка і новим орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі про зміну орендаря та орендної плати. Державну реєстрацію іншого речового права оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:0237, :05:000:0315, :01:000:1321 проведено за новим орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест», а право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0574 залишилося зареєстрованим за ПСП ім. Т.Г. Шевченка, хоча в додатковій угоді до договору оренди від 31.08.2018 року зазначено про перехід права оренди до нового орендаря всіх чотирьох земельних ділянок. Відповідно до п.4.5 Додаткової угоди від 31.08.2018 року орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Однак відповідач систематично порушував умови договору, сплата орендної плати здійснювалась у безготівковій формі шляхом зарахування орендної плати на її картковий рахунок АТ «Приватбанк» із грубим порушенням строків сплати орендної плати у відповідності до умов Договору оренди землі. Орендна плата за 2023 рік була зарахована 15.12.2023 року, тож прострочення суми боргу становить 105 днів. Пеня за 2023 рік становить 4 698,75 грн. Орендна плата за 2024 рік була зарахована 06.09.2024 року, прострочення суми боргу становить 5 днів. Пеня за 2024 рік становить 223,75 грн. Також при виплаті/нарахуванні орендної плати ТОВ «Південь Агро Інвест» не враховувало індексацію. Сума орендної плати за 2023 рік з урахуванням індексації складає 2 274,89 грн., за 2024 рік 5 360,87 грн. Вважає, що ТОВ «Південь Агро Інвест» повинно було виплати орендну плату за 2022, 2023, 2024 роки з урахуванням індексу інфляції. Зазначає, що ТОВ «Південь Агро Інвест» на момент звернення до суду заборгувало їй пеню за період несвоєчасної виплати орендної плати в сумі 4 922,50 грн. та індексацію в сумі 7 635,76 грн. Загальний розмір заборгованості становить 12 558,26 грн. Протягом 2022-2024 років вона неодноразово зверталась до ТОВ «Південь Агро Інвест» відносно виплати орендної плати, але жодного результату не було. За таких обставин вважає, що наявні підстави для розірвання договору та стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 12 558,26 грн.

Ухвалою суду від 15.04.2025 року відкрито провадження в наданій справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.05.2025 року.

28.04.2025 року до суду від позивачки надійшло клопотання про розгляд справи без її та представника участі.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати суду відомості про доходи за період з 2022 року по 2024 рік з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, актуальні на час звернення до суду, та зобов`язано зазначити дійсні дані щодо її місця проживання, засоби зв`язку, адресу електронної пошти.

28.05.2025 року від позивачки повторно надійшло клопотання про розгляд справи без її та представника участі.

Крім того, 28.05.2025 року позивачка на виконання ухвали про витребування доказів надала клопотання, в якому зазначила, що сумніви суду є надуманими, оскільки в позовній заяві вказана інша адреса, ніж у її паспорті, у зв`язку з тим, що наразі вона не проживає за адресою зареєстрованого місця проживання, а проживає саме за тією адресою, яка зазначена у позовній заяві. Зазначила, що суд не вправі вказувати особі за якою адресою їй проживати та яку адресу вказувати в позовній заяві. Підписи в позовній заяві візуально відрізняються від підпису в її паспорті, оскільки її почерк змінився протягом років у зв`язку зі старінням організму, хворобами, травмами, психологічними та емоційними змінами. Вважає, що з невідомих причин у суду упереджене ставлення до неї як до позивача, адже судом було порівняно підпис з паспортом, який вона отримала у 2013 році. З моменту отримання паспорту пройшло 12 років й вона не в змозі відтворити підпис 12-ти річної давності. Також вона є інвалідом II групи, має дуже поганий зір (основний діагноз - сліпота обох очей) у зв`язку з чим її почерк може відрізнятись навіть при написанні в одному часовому відрізку. ЦПК України не передбачає, що зазначеним номером телефону у позовній заяві не має права користуватися інша особа. В Україні неможливо визначити кому саме належить номер телефону. Нею було зазначено номер телефону завдяки якому буде відбуватись своєчасне та оперативне спілкування по її справі у разі необхідності. Бажання учасника справи - фізичної особи зазначити у заяві електронну адресу - email, свідчить лише про бажання особи отримувати кореспонденцію від суду додатковим засобом зв`язку. Вона особисто не має комп`ютера, але у зв`язку з тим, що в суді часто немає фінансування на поштові відправлення вона зазначила електронну адресу знайомої людини, яка за її вимогою буде здійснювати оперативну комунікацію з судом. Вона не має змоги надати витребувані судом відомості про доходи за період з 2022 року по 2024 рік з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору через те, що є інвалідом II групи та має поганий зір (діагноз сліпота обох очей). До позовної заяви вона додала копію звіту по транзакціях по картковому рахунку АТ «Приватбанк» з 01.01.2022 року по 14.04.2025 року, де відображено коли і яку суму орендної плати було зараховано на її картковий рахунок. Зі звіту чітко вбачається, що її права неодноразово були порушені. Зазначила, що їй не зрозуміло чому весь процес доказування судом було покладено на позивача, адже є ще два відповідача, які доказами повинні підтвердити або спростувати її вимоги. Відносно сумніву суду про її обізнаність щодо звернення до суду з позовом від її імені зазначила, що навіть якщо припустити, що інша особа від її імені подала позовну заяву, то їй цікаво яка думка суду з приводу того, звідки у іншої особи могла з`явитись її банківська виписка на день поданняпозовної заяви, так як для отримання банківської виписки вона повинна особисто звернутись до відділення банку або в особистому телефоні через додаток «Приват 24» сформувати виписку. Не розуміє кому цікаво сплачувати за її порушені права судові збори. Вважає, що судом значно були перебільшені повноваження, а висунуті претензії не мають законодавчого обгрунтування.

Ухвалою суду від 13.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 29.07.2025 року, 08:30 годину.

Відзиву на позовну заяву відповідачами подано не було, однак 24.07.2025 року від представника відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» - адвоката Баладиги С.П. надійшли пояснення по справі, в яких він зазначив, що позов не визнає, заперечує проти його задоволення, посилаючись на те, що законодавство передбачає необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати. Положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Позивач просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки на підставі наявної заборгованості за індексацією. Матеріалами справи не підтверджено істотного порушення умов договору оренди земельної ділянки з боку ТОВ «ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ» в частині сплати позивачу орендних платежів у розмірах, нарахованих орендарем. Тобто ТОВ «ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ» виконувало умови договору оренди земельної ділянки в частині сплати орендних платежів. Вважає, що відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки у зв`язку із систематичною несплатою орендних платежів. Фактично спір стосується проведення неправильного розрахунку ТОВ «ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ» індексації орендної плати, яка передбачена договором оренди земельної ділянки та стягнення недоплачених сум та розрахунку пені. Порушення нарахування і виплати орендних платежів з урахуванням індексації, допущені орендарем, є наслідком здійснення ним неправильних розрахунків при обчисленні сум орендних платежів, що не є істотним порушенням умов договору з огляду на розмір недоплаченої суми та факт добровільного суттєвого збільшення розміру орендної плати як у відсотковому так і у номінальному вираженні, який значно перевищував недоплачену суму індексації орендної плати. Такі обставини не можуть бути підставою для розірвання оспорюваного договору оренди земельної ділянки. З інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру випливає, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік становить 1,12, а за 2023 рік 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь). Натомість, Позивач у позовній заяві за 2023 рік застосовує значення коефіцієнта індексації за 2023 рік - 105, 084%, тобто 1,05084, а за 2024 рік 111, 980%, тобто 1, 1198. Позивач, намагаючись стягнути з ТОВ «Південь Агро Інвест» заборгованість з орендної палати у формі індексації не враховує обов`язку відповідача, як податкового агента, сплачувати податки та збори за позивача по орендній платі, та неправильно визначив значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за спірний період. Враховуючи те, що відповідач виплатив позивачу орендну плату за 2023, 2024 роки у повному обсязі, хоча і з порушенням строку виплати, підстави для стягнення заборгованості з орендної плати та індексації орендної плати за спірний період відсутні. Відповідно п.8. ч.3 ст. 178 ЦПК України зазначив, що відповідач очікує понести судові витрати орієнтовно в сумі 10 000 грн. у зв`язку з наданням адвокатом правової допомоги по справі.

28.07.2025 року від представника позивача адвоката Єщенко О.А. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника та залучення її до участі у справі.

Сторонами, їх представниками не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог.

В судове засідання 21.08.2025 року сторони та їх представники, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, не з`явилися; представник відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» Баладига С.П., якому ухвалою суду від 25.07.2025 року надано дозвіл на участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через сервіс ВКС в системі «Електронний суд», не приєднався до відеоконференції на запрошення суду.

Представник позивачки Єщенко О.В. надала заяву про розгляд справи в її та позивачки відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами, з врахуванням позицій сторін, викладених у поданих ними заявах по суті справи, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17).

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 25.12.2007 року відділом земельних ресурсів у Первомайському районі Миколаївської області, ОСОБА_5 на праві власності на підставі розпорядження Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області від 05.09.2007 року № 345-р належить земельна ділянка площею 9,36 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської /а.с.17/.

З відомостей про земельні ділянки вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0574 площею 1,5339 га та земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0315 площею 0,2782 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, на праві приватної власності належать ОСОБА_6 /а.с.24, 26/.

З відомостей про земельні ділянки вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0237 площею 9,3591 га та земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:1321 площею 0,0251 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, на праві приватної власності належать ОСОБА_5 /а.с.25, 27/.

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції у Львівській області, підтверджується, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 14.06.2007 року було розірвано шлюб, актовий запис № 125. Прізвище ОСОБА_5 після розірвання шлюбу « ОСОБА_2 » /а.с.9/.

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 11.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокальського районного управління юстиції у Львівській області, підтверджується, що між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 11.07.2013 року було зареєстровано шлюб, актовий запис № 108. Прізвище ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_4 » /а.с.10/.

15.02.2010 року між позивачкою та ПСП ім. Т.Г. Шевченка було укладено договір оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0574, :05:000:0315, :01:000:1321 та :07:000:0237 загальною площею 11,19 га /а.с.11/.

Право оренди зазначених земельних ділянок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.03.2015 року на підставі зазначеного договору, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 34517609, № 34517818 та № 34518219 від 04.03.2015 року, номер записів про інше речове право 8946800, 8946857, 8946978 /а.с.18-23/.

31.08.2018 року між позивачкою та ПСП ім. Т.Г. Шевченка і новим орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест» було укладено Додаткову угоду до договору оренди землі про зміну орендаря та орендної плати, відповідно до умов якої новим орендарем зазначених вище земельних ділок є ТОВ «Південь Агро Інвест» /а.с.14-16/.

Державну реєстрацію іншого речового права оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:0237, :05:000:0315, :01:000:1321 проведено за новим орендарем ТОВ «Південь Агро Інвест», а право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0574 залишилося зареєстрованим за ПСП ім. Т.Г. Шевченка, хоча в додатковій угоді до договору оренди від 31.08.2018 року зазначено про перехід права оренди до нового орендаря всіх чотирьох земельних ділянок /а.с.24-27/.

Відповідно до пункту 4.5 умов Додаткової угоди від 31.08.2018 року орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеве відділення Укрпошти шляхом надсилання на адресу орендодавцю як орендарем, так і за його дорученням, третьою особою, що буде належним виконанням умов даного договору /а.с.14/.

За таких обставин ТОВ «Південь Агро Інвест» зобов`язане щорічно до 01 вересня провести розрахунок по орендній платі.

?Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до змісту ст.ст. 629, 526, 530 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.

Стаття 762 ЦК України встановлює обов`язок наймача вносити плату за користування майном у розмірах та строки визначені договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди.

Згідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частинами першою та другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п.«д» ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Частиною 1 статті 43 Закону України «Про оренду землі» передбачено обов`язок орендаря повернути орендодавцю земельну ділянку у разі припинення договору оренди землі.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 року у справі № 912/1385/17 зазначила, що враховуючи те, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч.2 ст. 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11.10.2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі № 183/262/17 зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить про те, що несплата орендної плати охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право це обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при розірванні договору за взаємною домовленістю сторін, розірванні договору в судовому порядку, відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом, припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України, недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Відповідно до статей 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди земельної ділянки саме сплату орендної плати, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення чого тягне за собою завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки.

Факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо виплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.

Позивач зазначає, що орендна плата за 2023 рік була зарахована на її картковий рахунок АТ КБ «Приватбанк» 15.12.2023 року, тож прострочення сплати платежу за надання земельної ділянки в оренду становить 105 днів.

Орендна плата за 2024 рік була зарахована їй 06.09.2024 року, прострочення суми боргу становить 5 днів, що не є суттєвим в розумінні норм національного законодавства.

Твердження позивача про несплату їй орендної плати за користування ТОВ «Південь Агро Інвест» належною їй земельною ділянкою за 2022 рік не підтверджене жодними доказами, розрахунку заборгованості за 2022 рік позивачка у позовній заяві не навела, виписка АТ КБ «Приватбанк» за її картковим рахунком надана суду лише за період з 09.06.2023 року по 12.04.2025 року.

За таких обставин наявний один факт суттєвого порушення відповідачем ТОВ «Південь Агро Інвест» строку в 105 днів зі сплати платежу за надання позивачем земельної ділянки в оренду. Однак лише один факт суттєвого порушення строку сплати орендної плати не створює систематичності порушення умов договору оренди земельної ділянки.

Таким чином матеріалами справи не підтверджено і судом не встановлено істотного порушення умов договору оренди земельної ділянки з боку ТОВ ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ в частині сплати Позивачу орендних платежів у розмірах, нарахованих орендарем.

Тобто ТОВ ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ виконувало умови договору оренди земельної ділянки в частині сплати орендних платежів.

Оскільки у пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати орендарем, відтак, відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки у зв`язку із систематичною несплатою орендних платежів.

Фактично спір стосується проведення неправильного розрахунку ТОВ ПІВДЕНЬ АГРО ІНВЕСТ індексації орендної плати, яка передбачена договором оренди земельної ділянки та стягнення недоплачених сум та розрахунку пені.

Порушення нарахування і виплати орендних платежів з урахуванням індексації, допущені орендарем, є наслідком здійснення ним неправильних розрахунків при обчисленні сум орендних платежів, що не є істотним порушенням умов договору з огляду на розмір недоплаченої суми та факт добровільного суттєвого збільшення розміру орендної плати як у відсотковому так і у номінальному вираженні, який значно перевищував недоплачену суму індексації орендної плати. Такі обставини не можуть бути підставою для розірвання оспорюваного договору оренди земельної ділянки.

Помилки у нарахуванні орендної плати за договором оренди земельної ділянки з урахуванням індексації орендної плати не можуть тлумачитися як систематична несплата орендних платежів та, відповідно, не можуть бути підставою для розірвання договору оренди.

Таким чином, враховуючи те, що часткова несплата відповідачем складової орендної плати у виді її індексації у вищезазначених роках не призвела до істотного порушення умов укладеного між сторонами спору договору, а систематична недоплата частини орендної плати у виді її індексації не є підставою для констатації систематичної повної несплати орендної плати за вищезазначений період, тому підстав для розірвання договору оренди землі немає.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Підпункт 170.1.1 пункту 170.1 статті 170 ПК України визначає, що податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

З інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру випливає, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік становить 1,12, а за 2023 рік 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).

Натомість, позивач у позовній заяві за 2023 рік застосовує значення коефіцієнта індексації за 2023 рік - 105, 084%, тобто 1,05084, а за 2024 рік 111, 980%, тобто 1, 1198.

Отже позивач, намагаючись стягнути з ТОВ Південь Агро Інвест заборгованість з орендної палати у формі індексації не враховує обов`язку відповідача, як податкового агента, сплачувати податки та збори за позивача по орендній платі, та як наслідок неправильно визначив значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за спірний період.

Враховуючи те, що відповідач виплатив позивачу орендну плату за 2023, 2024 роки у повному обсязі, хоча і з порушенням строку виплати, підстави для стягнення заборгованості з орендної плати та індексації орендної плати за спірний період відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 та 2 статті 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достовірність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частинами 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З огляду на зазначене, кожен факт та обставини, що підлягають доказуванню під час розгляду цивільної справи, має бути підтверджено повнотою зібраних доказів, а переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед судом, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Однак в порушення зазначених вище вимог цивільного процесуального законодавства на вимогу суду з метою перевірки добросовісного здійснення учасниками справи їхніх процесуальних прав та виконання обов`язку доказування, забезпечення повного, об`єктивного розгляду справи, з`ясування обставин, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, позивачка не надала суду відомості про доходи за період з 2022 року по 2024 рік з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору.

Вказане ставить під сумнів достовірність зазначених ОСОБА_1 обставин, оскільки позивач як фізична особа має право мати безліч рахунків в різних банківських установах, також їй могла бути сплачена орендна плата в готівковій формі або ж поштовим переказом за її місцем проживанням. Таким чином єдиним належним доказом, який би спростував або ж підтвердив викладені вище обставини є саме відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, які відображають всі без виключення нараховані доходи платника податків.

За таких обставин позивачем не доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість вимог позовної заяви.

Оцінюючи в сукупності надані сторонами докази з точки зору їх належності, достовірності, допустимості і взаємозв`язку, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивачки про розірвання договору оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:0237, :01:000:0574, :05:000:0315, :01:000:1321, який було укладено 15.02.2010 року між позивачкою та ТОВ «Південь Агро Інвест» (ПСП ім. Т.Г. Шевченка), не підлягає задоволенню, оскільки існування підстав для дострокового розірвання договору та стягнення орендної плати в сумі 12 558 грн. 26 к. не підтверджене належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З наданого відповідачем витягу з рішення експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи № 101/25/1380/В вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю другої (ІІ) з 01.01.2023 року.

За таких обставин, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, однак при зверненні до суду сплатила його, позивачу слід повернути з державного бюджету сплачений судовій збір в сумі 2 422 грн. 40 к.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест», Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати, ціна позову 12 558 грн. 26 к., - відмовити повністю.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України сплачену суму судового збору в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 к. відповідно до платіжних інструкцій АТ «ПУМБ» № AS8M-FB6E-7UZE та № D747-E5U9-7AME від 14.04.2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест», , адреса: вул. Центральна, 1, с. Калинівка, Миколаївський район, Миколаївська область, 57440.

Відповідач Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Т.Г. Шевченка, , адреса: вул. Городня, 2-А, с. Синюхин Брід, Первомайський район, Миколаївська область, 55243.

Повний текст судового рішення виготовлено 21.08.2025 року.

СУДДЯ: