ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6134/25 Справа № 177/3047/24 Суддя у 1-й інстанції - Коваль Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Дніпропетровський обласний центр зайнятості

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2025 року, яке ухвалено суддею Коваль Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складення повного тексту рішення відсутні,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Дніпропетровський обласний центр зайнятості звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю та оплату за виконання суспільно корисних робіт.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Криворізької філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості, як шукаюча роботу.

Наказом № НТ230911 від 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 наданий статус безробітного з 11 вересня 2023 року та відповідно до ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення» та призначена допомога по безробіттю відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» починаючи з 12 вересня 2023 року.

Дніпропетровським обласним центром зайнятості проведено перевірку достовірності даних, які є підставою для надання ОСОБА_1 статусу безробітної і призначення виплати матеріального забезпечення. Згідно обміну даних між Державним центром зайнятості та МФУ, встановлено, що відповідач з 01 вересня 2023 року по 29 листопада 2023 року перебувала на навчанні на денній формі навчання у КЗО «Криворізький центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівельної галузі» ДОР, у зв`язку з чим 01 грудня 2023 року складений акт № 323 розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України.

Зазначає, що безробітна ОСОБА_1 у період з вересня по листопад 2023 року направлена Криворізькою філією до Новопільської сільської ради для участі у суспільно корисних роботах. За період з 18 вересня 2023 року по 15 листопада 2023 року згідно договору № 0470/71 та за 20 листопада 2023 року згідно договору № 0470/93, ОСОБА_1 отримала дохід на загальну суму 17 299,90 грн.

Вказує, що оскільки ОСОБА_1 була зарахована на денну форму навчання, вона не мала права перебувати на обліку в центрі зайнятості та відповідно не мала права отримати статус безробітного. Внаслідок таких дій відповідач незаконно отримала допомогу по безробіттю в сумі 550,00 грн. та оплату за виконання суспільно корисних робіт у сумі 17299,90 грн., чим нанесла збитки Криворізькій філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості на загальну суму 17 849,90 грн.

01 грудня 2023 року Криворізькою філією Дніпропетровського обласного центру зайнятості видано наказ № 173 про відшкодування коштів та разом з листом вихідний №01-10/2131 від 04 грудня 2023 року та вручено відповідачу особисто. Відповідач добровільно сплатила кошти у сумі 3 000,00 грн., таким чином залишок боргу складає 14779,90 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського обласного центру зайнятості кошти у сумі 14 779,90 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2025 року позовні вимоги Дніпропетровського обласного центра зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю та оплату за виконання суспільно корисних робіт задоволено частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського обласного центру зайнятості неправомірно нарахованої допомоги по безробіттю в розмірі 550,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 112,64 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач Дніпропетровський обласний центр зайнятості не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки суд ухвалив необґрунтоване рішення, а саме неправильно встановив та оцінив обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача кошти у сумі 14 779,90 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що на момент направлення ОСОБА_1 була у статусі безробітної, який отримала неправомірно, тому не мала права на отримання направлення на виконання суспільно корисних робіт та фінансування його за кошти Фонду загальнообов`язкового державного соціального користування України на випадок безробіття.

Вказує, що окрім того, відповідачка порушила вимоги абз. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1533-ІІІ щодо зобов`язання застрахованих осіб, зареєстрованих в установленому порядку як безробітні, своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Вважає, що відповідачка є недобросовісним набувачем коштів т соціальних послуг, якими, зокрема, є суспільно корисні роботи, від Дніпропетровського обласного центру зайнятості, тому що із самого початку знала про обставини, які впливають на повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю та оплату за виконання суспільно корисних робіт і свідомо приховала/не повідомила цей факт.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст.7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 1 ст. 369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказів про прийняті рішення по особі: ОСОБА_1 , ПК № 00012, ОСОБА_1 надано статус безробітного з 11 вересня 2023 року, відповідно до наказу від 11 вересня 2023 року, наказом від 12 вересня 2023 року призначено допомогу по безробіттю з 12 вересня 2023 року до 09 березня 2024 року. Наказом від 18 вересня 2023 року № НТ230918 припинено виплату допомоги по безробіттю з 18 вересня 2023 року у зв`язку із участю безробітного у суспільно корисних роботах. Наказом від 20 листопада 2023 року № НТ231120 припинено виплату допомоги по безробіттю з 18 вересня 2023 року у зв`язку із участю безробітного у суспільно корисних роботах, Наказом від 30 листопада 2023 року № НТ231130 призупинено виплату допомоги по безробіттю з 21 листопада 2023 року у зв`язку із здійсненням перевірки, Наказом від 01 грудня 2023 року № НТ231201 припинено виплату допомоги по безробіттю з 01 грудня 2023 року у зв`язку із встановленням факту подання особою недостовірних даних, Наказом від 01 грудня 2023 року № НТ231201 припинено реєстрацію безробітного з 01 грудня 2023 року у зв`язку із встановленням факту подання зареєстрованим безробітним недостовірних даних та документів. (а.с. 6)

Відповідно до розпорядження Новопільського сільського голови від 15 вересня 2023 року № 126-К ОСОБА_1 прийнята підсобним робітником з 18 вересня 2023 року по 15 листопада 2023 року, на період виконання суспільно корисних робіт. (а.с. 13)

Відповідно до строкового трудового договору № 56 від 20 листопада 2023 року та розпорядження Новопільського сільського голови від 20 листопада 2023 року № 148-К, ОСОБА_1 звільнена з посади підсобного робітника 20 листопада 2023 року. (а.с. 14)

Згідно довідки-розрахунку за участь в суспільно-корисних роботах за період з 18 вересня 2023 року по 15 листопада 2023 року, договір № 0470/71 та за 20 листопада 2023 року, договір № 0470/93 ОСОБА_1 нараховано 17 229,90 грн (а. с. 16).

Також з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на навчанні на денній формі навчання у КЗО «Криворізький центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівельної галузі» ДОР.

Згідно витягу з наказу Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 01 грудня 2023 року № 173 «Про відшкодування коштів на користь Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття» наказано завідувачу юридичного сектору вжити заходів по поверненню ОСОБА_1 17299,90 грн. отриманих соціальних послуг.

Частково задовольняючи позовні вимоги Дніпропетровського обласного центру зайнятості, суд першої інстанції, посилаючись на ч. 1 ст. 1215 ЦК України, прийшов до висновку, що відповідачка уклала з роботодавцем строкові трудові договори та виконала їх умови, у зв`язку з чим отримала винагороду обумовлену положеннями договорів. Крім того, матеріалами справи не спростовано факт виконання ОСОБА_1 обов`язків підсобного робітника.

При цьому, суд, встановивши, що відповідачка неправомірно отримала статус безробітного та допомогу по безробіттю, оскільки перебувала на навчанні на денній формі у КЗО «Криворізький центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівельної галузі», прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки допомоги по безробіттю в сумі 550,00 грн, в задоволенні вимог про стягнення оплати за виконання суспільно корисних робіт відмовив за необґрунтованістю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про зайнятість населення» метою державної політики у сфері зайнятості населення є забезпечення соціального захисту осіб у разі настання безробіття.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: запроваджувати трудову повинність для працездатних осіб, не залучених до роботи в оборонній сфері та захисту критичної інфраструктури і не заброньованих за підприємствами, установами та організаціями на період дії воєнного стану з метою виконання робіт, що мають оборонний характер, а також ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, які виникли в період дії воєнного стану, та залучати їх в умовах воєнного стану до суспільно корисних робіт, що виконуються для задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів і сил цивільного захисту, забезпечення функціонування національної економіки та захисту критичної інфраструктури і не потребують, як правило, спеціальної професійної підготовки осіб. За працівниками, залученими до виконання суспільно корисних робіт, на час виконання таких робіт зберігається попереднє місце роботи (посада). Порядок залучення працездатних осіб в умовах воєнного стану до суспільно корисних робіт та питання їхнього соціального захисту з урахуванням вимог закону визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку залучення працездатних осіб до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 р. № 753 передбачено, що суспільно корисні роботи - види тимчасової трудової діяльності працездатних осіб в умовах воєнного стану, які провадяться для виконання робіт, що мають оборонний характер, ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру, що виникли в період воєнного стану, та їх наслідків, задоволення потреб Збройних Сил, інших військових формувань і сил цивільного захисту, забезпечення функціонування національної економіки та системи забезпечення життєдіяльності населення, а також не можуть бути пов`язані з підприємництвом або іншою діяльністю, спрямованою на одержання прибутку, та до яких належать роботи і послуги, що не потребують, як правило, спеціальної професійної підготовки.

Згідно п. 5 Порядку до суспільно корисних робіт залучаються працездатні особи, у тому числі особи, що не підлягають призову на військову службу, які за віком і станом здоров`я не мають обмежень до роботи в умовах воєнного стану (крім працездатних осіб, що залучені до роботи в оборонній сфері та сфері забезпечення життєдіяльності населення і заброньовані за підприємствами у період воєнного стану з метою виконання робіт, що мають оборонний характер, а також осіб, залучених до здійснення заходів національного спротиву), в тому числі, але не виключно, зареєстровані безробітні та інші незайняті особи, зокрема внутрішньо переміщені.

Відповідно до п. 10 Порядку працівникам функціонуючих в умовах воєнного стану підприємств за виконання суспільно корисних робіт забезпечується оплата відповідно до умов оплати праці, встановлених за професією (посадою), на яку їх зараховано, і розмір такої оплати не може бути нижчим від розміру середньої заробітної плати за основним місцем роботи.

Іншим працездатним особам за виконання суспільно корисних робіт забезпечується оплата відповідно до умов оплати праці, встановлених за професією (посадою), на яку їх зараховано, і розмір такої оплати у разі виконання норми праці не може бути нижчим від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на дату її нарахування за повністю виконану місячну (годинну) норму праці, встановлену з урахуванням положень Законів України «Про оплату праці» та «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Фінансування суспільно корисних робіт здійснюється за рахунок коштів замовника суспільно корисних робіт, коштів місцевих бюджетів, благодійних внесків чи пожертвувань, інших джерел, не заборонених законодавством.

Фінансування суспільно корисних робіт, що виконуються зареєстрованими безробітними та незайнятими внутрішньо переміщеними особами працездатного віку з числа застрахованих осіб, які не мають статусу зареєстрованого безробітного, здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - Фонд) в межах коштів, передбачених у бюджеті Фонду на відповідні цілі, а також коштів місцевих бюджетів, підприємств, установ, організацій, інших джерел, не заборонених законодавством.

Фінансування суспільно корисних робіт, що виконуються особами, зазначеними в абзаці четвертому цього пункту, може здійснюватися за рахунок коштів Фонду в повному обсязі, а у разі, коли замовником суспільно корисних робіт заявлено про інші джерела фінансування таких робіт, - на умовах співфінансування за рахунок коштів Фонду та інших джерел фінансування.

Організація суспільно корисних робіт, для фінансування яких використовуються кошти Фонду, здійснюється на підставі договору про організацію суспільно корисних робіт та їх фінансування, що укладається між регіональним центром зайнятості та замовником суспільно корисних робіт, який зазначений у рішенні відповідно до пункту 4 цього Порядку.

У договорі про організацію суспільно корисних робіт та їх фінансування обов`язково зазначаються права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, вид (перелік видів) суспільно корисних робіт, до виконання яких замовником суспільно корисних робіт залучаються особи, порядок фінансування суспільно корисних робіт, зокрема джерела фінансування суспільно корисних робіт та умови фінансування таких робіт, порядок внесення змін до договору та умови його розірвання, припинення.

У договорі про організацію суспільно корисних робіт та їх фінансування обов`язково передбачається право центру зайнятості (регіональні центри зайнятості, їх філії, а також міські, районні, міськрайонні центри зайнятості (до їх припинення) проводити перевірку цільового використання коштів Фонду, що спрямовуються на фінансування таких суспільно корисних робіт, та обов`язок замовника суспільно корисних робіт надавати під час проведення такої перевірки необхідні документи та пояснення, а у разі виявлення факту нецільового використання коштів - повернути суму коштів, використану не за призначенням.

Невід`ємною частиною договору про організацію суспільно корисних робіт та їх фінансування є кошторис витрат із фінансування суспільно корисних робіт - фінансовий план щодо використання коштів на виконання таких робіт із визначенням обсягу та напрямів їх використання.

Примірна форма договору про організацію суспільно корисних робіт та їх фінансування затверджується Мінекономіки.

У строки, визначені в договорі про організацію суспільно корисних робіт та їх фінансування, замовник суспільно корисних робіт надає центру зайнятості (філії регіонального центру зайнятості або міському, районному чи міськрайонному центрам зайнятості (до їх припинення) довідку про виконання суспільно корисних робіт особами, залученими замовником суспільно корисних робіт до виконання таких робіт та з якими ним укладено строкові трудові договори, за формою, затвердженою Мінекономіки.

Відповідальність за цільове використання коштів Фонду, що спрямовуються на фінансування суспільно корисних робіт, покладається на сторони договору про організацію суспільно корисних робіт та їх фінансування.

Встановлення належності особи до застрахованих осіб здійснюється Державним центром зайнятості на підставі даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, одержаних в порядку інформаційної взаємодії з Пенсійним фондом України. Порядок інформаційної взаємодії між Державним центром зайнятості та Пенсійним фондом України, структура та формат інформації, зазначеної в цьому абзаці, що передається, визначаються в договорі інформаційної взаємодії.

Фінансування суспільно корисних робіт здійснюється шляхом спрямування коштів на:

- виплату основної та додаткової заробітної плати, розмір якої не може перевищувати півтора розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на дату її нарахування, за повністю виконану місячну (годинну) норму праці, встановлену з урахуванням положень Законів України «Про оплату праці» та «;Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»;

- сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема у період тимчасової непрацездатності в межах дії строкового трудового договору;

- оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності в межах дії строкового трудового договору;

- оплату проїзду в межах регіону до місця виконання робіт та у зворотному напрямку осіб, які беруть участь у суспільно корисних роботах (у разі потреби).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплати допомоги по безробіттю призупиняються на період участі в громадських роботах та інших роботах тимчасового характеру або в умовах воєнного стану - у суспільно корисних роботах.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 , Дніпропетровський обласний центр зайнятості просив стягнути з відповідачки незаконно отриманої допомоги по безробіттю та крім того, заробітну плату (винагороду), отриману нею за свою працю у порядку виконання суспільно корисних робіт.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та тим, що матеріалами справи не спростовується факт виконання ОСОБА_1 обов`язків підсобного робітника у спірний період.

Натомість, позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату (винагороду), отриману нею за свою працю у порядку виконання суспільно корисних робіт.

Частиною першою статті 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню заробітна плата й платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування,якщо їхня виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку й недобросовісності з боку набувача. Окрім того, правильність здійснених розрахунків, на основі яких була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц.

В межах даного спору предметом доказування є правомірність (підставність) отримання відповідачем відповідної винагороди.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 уклала з роботодавцем строковий трудовий договір та виконала його умови, у зв`язку з чим отримала винагороду, обумовлену положеннями договору.

При цьому, судом не встановлено отримання відповідачкою неправомірної винагороди з причини невиконання трудових обов`язків.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки оплати за виконання суспільно корисних робіт задоволенню не підлягають, оскільки це б суперечило конституційній гарантії на своєчасне одержання винагороди за працю.

Обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове постанови складено 29 серпня 2025 року.

Головуючий

Судді