Справа № 183/8577/25
№ 6/183/203/25

У Х В А Л А
22 серпня 2025 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання старшого Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа у виконавчому провадженні № 76112010, -
21 серпня 2025 року Самарівський відділ державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) через систему «Електронний суд» звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа у виконавчому провадженні № 76112010.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 серпня 2025 року у даній справі визначено головуючим суддею Городецького Д.І.
Матеріли справи передано головуючому судді 22 серпня 2025 року.
Заявник в обґрунтування клопотання посилається на те, що на виконанні у Самарівському відділі державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), перебуває виконавче провадження № 76112010 з виконання виконавчого напису № 3853 від 17.09.2024 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики у розмірі 3600 доларів США.
Відповідно до відповіді ДФСУ та УПФУ боржник не має відкритих рахунків у банках або інших фінансових установах. Відповідно до проведеної перевірки майнового стану боржника було встановлено, що у боржника відсутнє рухоме та нерухоме майно. На виклик державного виконавця який було направлено рекомендованим, боржник не з`явився, декларацію про майновий стан та доходи не надав. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає жодних заходів щодо виконання рішення.
Об`єктивних причин для невиконання рішення суду (хвороба, наявність інвалідності тощо) не було встановлено. Натомість, було встановлено, що боржник ОСОБА_2 , нещодавно змінила ім`я та прізвище на ОСОБА_1 .
Відповідно до акту державного виконавця за виконавчим провадженням АСВП № 76112010 державним виконавцем було зроблено вихід за адресою місця реєстрації боржника, але встановити майновий стан боржника ОСОБА_1 не вдалося, оскільки остання тривалий час не мешкає за місцем реєстрації. Так, згідно пояснень сусідів боржника, за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстрована, але постійно не мешкає за вказаною адресую близько двох років. При спілкуванні з сусідами було встановлено, що боржниця має намір покинути межі країни, чим може зробити виконання вимог виконавчого документу не можливим, так як у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення з метою задоволення вимог стягувача.
Відповідно до відповіді Новомосковського районного відділу Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області за вих. № 1235-1479/1235-25 від 21.08.2025 року, боржник по вказаному виконавчому провадженню документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон на прізвище ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданий 14.08.2024 органом 1235 .
У зв`язку із вищенаведеними обставинами, а саме: відсутністю у боржника майна, на яке можна примусово звернути стягнення, її ухиленням від виконання виконавчого напису, зміною ім`я та прізвища, станом на сьогоднішній день обмеження у виїзді за межі України є єдиним засобом впливу на боржника для виконання виконавчого напису № 3853 від 17.09.2024 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О. про стягнення з ОСОБА_2 (наразі ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики у розмірі 3600 доларів США.
Враховуючи наведене, посилаючись на вимоги п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження, ст. 441 ЦПК України, у поданні Самарівський відділ державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просив суд:
- тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянки України ОСОБА_1 до виконання останньою зобов`язань у виконавчому провадженні № 76112010.
В судове засідання представник Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та боржник ОСОБА_1 , кожен окремо, не з`явилися, проте їх неявка не є перешкодою для розгляду даного подання.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Розглянувши подання, дослідивши надані державним виконавцем матеріали, суд приходить до нижченаведеного.
Судом встановлено, що 17 вересня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Гусенко Ольгою Олегівною вчинено виконавчий напис № 3853 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованості за договором позики, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О. від 01 травня 2024 року за р.№ 1903 суми боргу в розмірі 3 600,00 доларів США (що на момент укладання вказаного договору еквівалентно складало 144 000,00 грн.), відсотків за користування вказаними грошовими коштами в розмір 10% від суми позики щомісяця в розмірі 1 536, 00 доларів США (що еквівалентно на день вчинення виконавчого напису становить 63 943,68 грн., а також 1 600,00 грн. витрати за вчинення виконавчого напису.
Виконавче провадження № 76112010 з примусового виконання № 3853 від 17.09.2024 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О. перебуває на виконанні Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Заявник посилається на те, що боржник ОСОБА_2 нещодавно змінила ім`я та прізвище на ОСОБА_1 .
Відповідно до акту державного виконавця за виконавчим провадженням АСВП № 76112010 державним виконавцем було зроблено вихід за адресою місця реєстрації боржника, але встановити майновий стан ОСОБА_1 не вдалося, оскільки остання тривалий час не мешкає за місцем реєстрації. Згідно пояснення сусідів за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зареєстрована, але не мешкає за вказаною адресую близько двох років. При спілкуванні з сусідами було встановлено, що боржниця має намір покинути межі країни, чим може зробити виконання вимог виконавчого документу не можливим, так як у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення з метою задоволення вимог стягувача. Відповідно до відповіді Новомосковського районного відділу Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області за вих. № 1235-1479/1235-25 від 21.08.2025 року, боржник по вказаному виконавчому провадженню документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон на прізвище ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданий 14.08.2024 органом 1235.
Відповідно до відповіді Новомосковського районного відділу Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області за вих. № 1235-1479/1235-25 від 21.08.2025 року, боржник по вказаному виконавчому провадженню документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон на прізвище ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданий 14.08.2024 органом 1235 .
Так, статтею 129 Конституцією України визначено, що судові рішення є обов`язковими для виконання.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».
За правилами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішення, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань.
Пунктом 5 частини першої ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України № 3857-ХІІ у редакції від 01.10.2016 встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Розділом VI ЦПК України унормовано розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
Так, згідно до вимог ч.ч.1, 4 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тобто, законодавець визначає даний вид обмеження, як один із заходів забезпечення виконання судового рішення, тому необхідність додаткових підстав для винесення даної ухвали (наявність закордонного паспорту, встановлення умислу покинути країну, наявність/відсутність достатнього майна тощо), не передбачено. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Державним виконавцем надано суду докази вчинення передбачених законодавством дій, а саме - подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням та встановлення місця проживання/перебування боржника.
В той же час, заявником не надано суду жодного доказу на підтвердження обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження, про отримання боржником викликів державного виконавця, попереджень чи про відмову від їх отримання.
Суд враховує, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Аналіз наведеної норми прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови.
З матеріалів клопотання не вбачається, що боржнику було належним чином (а саме, рекомендованим листом про вручення) направлено постанову про відкриття виконавчого провадження та виклики державного виконавця, зокрема доказів повернення за зворотною адресою із зазначенням причини неотримання.
Між тим, заявник, звертаючись до суду з поданням в порядку ст. 441 ЦПК України, посилається на те, що будь-яких дій, спрямованих на виконання виконавчого напису нотаріуса боржник не здійснює, на виклики не з`являється, а також відсутності у боржника майна, на яке можна було примусово звернути стягнення, зміною прізвища та імені боржника, у зв`язку з чим вважає встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника є необхідним та доцільним.
Так, приписами ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом
Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб
Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме, до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.
У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria») від 26.11.2009 року Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994
Положеннями п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням,до виконання зобов`язань.
Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від боржника об`єктивні обставини, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
У розумінні положень ст. 12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання». Відтак, обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України, покладається в даному випаду на приватного виконавця, який звертається до суду із поданням та ініціює встановлення тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, адже подання розглядається без виклику сторін виконавчого провадження.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд може встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Чинне законодавство України не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня. У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.
Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Відтак, сама по собі наявність у особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.
Заявником на підтвердження обставин зазначених у поданні додано ряд документів на виконання вимог виконавчого документу.
Так, надані заявником матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого напису нотаріуса, проте із долучених до подання матеріалів неможливо встановити, чи отримувала боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження (до подання не долучено доказів, що відповідна постанова була направлена за адресою реєстрації/перебування боржника та отримана саме ним), оскільки повідомлення про вручення боржнику копії постанови, викликів до виконавця відсутні, як і докази повернення поштових відправлень у зв`язку з неврученням боржнику, що унеможливлює встановлення обставин обізнаності боржника з наявністю виконавчого провадження. З огляду на викладене, відсутні підстави стверджувати, що боржник умисно ухиляється від виконання виконавчого напису нотаріуса.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим написом нотаріуса, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, однак, за обсягом наданих заявником доказів, суд вважає даний факт недоведеним. Заявник, посилаючись на ухилення боржника від виконання виконавчого напису нотаріуса, не надав необхідних і достатніх доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) має можливість виконати своє зобов`язання, при цьому ухиляється від його виконання, а обмеження у праві виїзду за кордон надасть можливість стягнути суму боргових зобов`язань, що в даному випадку не дає суду достатніх підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що клопотання необґрунтоване та не підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1, 18, 28, 36 Закону України «Про виконавче провадження, ст. 441 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
У задоволенні подання Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа у виконавчому провадженні № 76112010 - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та можу бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів.

Ухвала суду складена і підписана 22 серпня 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький