Провадження № 2/756/1305/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 серпня 2025 року місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючої судді - Примак-Березовської О.С.,
за участі секретаря - Донеска А.Є.,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження цивільну справуза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
В обґрунтування вимог зазначив, що між ТОВ «Діджи Фінанс»(далі - Фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»(в подальшому змінено назву на ТОВ «Компані Інвест Фінанс»; далі - Клієнт) укладено договір факторингу №556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача, яку останній не виконує у добровільному порядку.
ІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Водночас, подав заяву в якій зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, за наявними у справі матеріалами та відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалити заочне рішення, яке складено та датоване у порядку частини 5 статті 268 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та усталену судову практику у подібній категорії спорів, суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на таке.
За умовами Договору сума кредиту становить 7300 грн, зі сплатою процентів - 2496,60 грн.
Пунктом 1.3 Договору передбачено строк надання кредиту 30 (календарних) днів. При цьому, строк кредиту може бути продовжено у порядку та умовах, визначених Договором.
Пунктами 1.4, 1.6, 1.7 Договору передбачено, що нарахування процентної ставки здійснюється за кожен день користування кредитом у межах строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 1,14 % від суми кредиту за кожен день користування (416,1 % річних). Стандартна процентна ставка - 2,71% від суми кредиту за кожен день користування (989,15 % річних).
Пунктом 3.3 Договору передбачено, що розмір процентних ставок, визначених пунктом 1.4 цього Договору є фіксованим та не може бути змінено Товариством в односторонньому порядку.
Згідно зі змістом Договору, такий укладено у електронній формі, однак ідентифікаторів електронних підписів сторін Договір не містить (а.с. 57, зворот сторінка).
Також встановлено, що відповідно до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 5 вересня 2022 року, укладеного між Фактором - ТОВ «Діджи Фінанс» та Клієнтом -ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс», останній зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором (а.с. 72-78).
Додатками № 1 і № 2 до Договору факторингу №556/ФК-22 від 5 вересня 2022 року встановлено форму Реєстру прав вимоги та Переліку документів на підтвердження права вимоги (а.с. 79-80).
Крім того, оцінюючи надані платіжні інструкції № 2474 від 06 вересня 2022 року, № 2493 від 12 вересня 2022 року та № 2544 від 19 вересня 2022 року, відповідно до яких Фактор сплатив відповідні суми за Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року (а.с. 91-92), суд такі відхиляє, оскільки вони не містять будь-яких даних щодо відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями саме щодо відповідача (не надано актів прийому-передачі реєстру боржників з їхньою ідентифікацією тощо).
Надана позивачем таблиця розрахунку за кредитом (а.с. 30-41), судом також відхиляється, як недопустимий доказ, оскільки вона не є первинним бухгалтерським документом у розумінні вимог закону.
Також суд вважає недопустимим доказом надану досудову вимогу від 30 жовтня 2023 року (а.с. 86), оскільки така не містить підтвердження належного її відправлення та відповідного отримання ОСОБА_1 .
Таким чином, суд вважає непідтвердженими доводи позивача про фактичне надання споживчого кредиту відповідачу та належної передачі права вимоги саме за цим фінансовим кредитом Фактору - ТОВ «Діджи Фінанс».
Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що ТОВ «Діджи Фінанс» є фінансовою установою, яка має право (ліцензію) здійснювати факторингові операції згідно з вимогами Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про споживче кредитування» та Положення про ліцензування та реєстрацію надавачів фінансових послуг та умови провадження ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 24 грудня 2021 року № 153 (чинному на час виникнення спірних правовідносин).
ІV. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування
Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 4 цієї Статті передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини 4 статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Вимогами статті 1055 ЦК України передбачено, що договір кредиту укладаються у письмовій формі, якщо позикодавець є юридична особа. При цьому абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (далі - Положення) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При цьому, згідно з пунктом 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїх постановах із подібних правовідносин виснував, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від у справі № 554/4300/16-ц, № 381/1647/21, № 298/825/15-ц тощо).
Враховуючи викладене, суд зауважує, що саме виписка з особового рахунку клієнта банку є документом, який може засвідчити надходження грошових коштів на відповідний банківський рахунок відповідача.
Крім того, відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно з частиною 2 статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу.
Порядок надання такого права та видача ліцензії визначаються Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Положенням про ліцензування та реєстрацію надавачів фінансових послуг та умови провадження ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 24 грудня 2021 року № 153 (чинному на час виникнення спірних правовідносин).
Тому суд дійшов висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів у підтвердження фактичного перерахування коштів споживчого кредиту відповідачу та даних про відступлення права вимоги саме за цими зобов`язаннями, матеріали справи не містять.
Крім того відсутні докази, що відступлення права вимоги за договором споживчого кредиту сторін здійснено фінансовій установі, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингову діяльність.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, статті 18 Закону України «Про споживче кредитування»,статей 3, 11, 12, 14, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 516, 526, 610-612, 625, 627-629, 638, 1046-1048, 1050, 1054, 1055, 1069, 1077-1081 ЦК України та керуючись статтями 2, 10-13, 76-82, 141-142, 259, 263-265, 273, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суддя -
Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА