ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/811/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2025 року, постановлену суддею Дзюбичем В.Л. у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ДП Фаворит-3 ПП Дружба сервіс житло-1 заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ДП Фаворит-3 ПП Дружба сервіс житло-1 нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати у розмірі 7954,80 гривень.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 16.06.2025 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ДП Фаворит-3 ПП Дружба сервіс житло-1 нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення її заяви або направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно не врахував надані докази нарахування та невиплати зарплати (відомості Пенсійного фонду, акти виконаних робіт, подяки, письмова згода на перерахування коштів); проігнорував клопотання про витребування у боржника довідки форми № П-6; роботодавець тривалий час (близько 16 років трудових відносин) не виконує обов`язок з виплати заробітної плати та надання обов`язкових документів, що є порушенням ст. 43 Конституції України та Закону «Про оплату праці».

У відзиві на апеляційну скаргу ДП Фаворит-3 ПП Дружба сервіс житло-1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Доводи відзиву зводяться до того, що заявник не надала документів, що підтверджують нарахування їй заробітної плати у сумі 7954,80 грн, а долучені відомості з Пенсійного фонду не дають підстав для висновку про безспірність боргу, тому така вимога не може бути задоволена в наказному провадженні.

Вважає помилковим посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки скаржник помилково ототожнює порядок розгляду справ у наказному та позовному провадженнях.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що: заявником не долучено до матеріалів заяви докази нарахування їй ДП Фаворит-3 ПП Дружба сервіс житло-1 заробітної плати у розмірі 7954,80 грн, а долучені до заяви відомості із Пенсійного фонду щодо заробітної плати не дають підстав дійти висновку, що заборгованість у сумі 7954,80 грн є безспірною та може бути стягнута з боржника в наказному провадженні. Окрім того, заявником не подано документ, який містить детальний розрахунок сум, які складають розмір заробітної плати, на якому міститься печатка юридичної особи ДП Фаворит-3 ПП Дружба сервіс житло-1, від імені якої він виданий.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частина третя статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Наказне провадження - один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Як зазначено у ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу, зокрема, повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

До заяви про видачу судового наказу додаються: інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

Порядок розгляду заяви про видачу судового наказу врегульований ст.ст. 165, 167 цього Кодексу. Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року, роз`яснено, що до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. Відповідно п. 9 Постанови, наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Також суд не наділений повноваженнями в межах наказного провадження здійснювати розрахунки сум.

Зі змісту ст. 161 ЦПК України випливає, що для видачі судового наказу вимоги заявника мають стосуватися лише стягнення грошової суми. Спори, що виникають на підставі інших вимог, розглядають за правилами позовного провадження. У п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України законодавець зазначив, що лише на підставі однієї з вимог ст. 161 може бути видано судовий наказ. Другою дуже важливою умовою для застосування наказного провадження є необхідність, щоб із заяви та поданих документів заявника вбачалося виникнення або порушення права грошової вимоги, а вимоги заявника мають бути безспірними.

Відтак, безспірними є вимоги заявника, що випливають із зазначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин. Отже, вимоги заявника викладаються у заяві про видачу судового наказу та підтверджуються відповідними документами, які своєю чергою мають бути вагомими, переконливими і такими, що не викликають підозри щодо їх достовірності.

Звертаючись до суду з цією заявою, стягувач обґрунтовувала її тим, що перебуває у трудових відносинах із ДП Фаворит-3 ПП Дружба сервіс житло-1

До заяви про видачу судового наказу додано скріншот сторінки з електронного кабінету Пенсійного фонду України, де відображено суму 7954,80 грн та визначено період березень 2025 року, яку заявник просила стягнути з ДП Фаворит-3 ПП Дружба сервіс житло-1 в порядку наказного провадження.

З наданих ОСОБА_1 документів не вбачається безспірність грошових вимог, оскільки обставини, на які вона посилається, не підтверджені належними доказами.

Так, відомості з електронного кабінету Пенсійного фонду України формуються виключно для цілей державного обліку сплати єдиного соціального внеску і податкової звітності роботодавця. Вони не є підтвердженням факту нарахування працівнику заробітної плати в певному розмірі.

На відміну від розрахункових листів, довідок бухгалтерії чи платіжних відомостей, дані Пенсійного фонду у даному випадку не можуть підтверджувати безспірність вимог заявника, оскільки не дають можливості встановити складові заробітної плати, порядок її нарахування та фактичний розмір невиплачених сум.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував надані докази нарахування та невиплати зарплати - відомості Пенсійного фонду, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував клопотання про витребування у боржника довідки форми № П-6, на думку колегії суддів також є необґрунтованими, оскільки виходячи із вимог розділу ІІ «Наказне провадження» ЦПК України, не передбачено повноважень суду у витребуванні будь-якої інформації для прийняття судового наказу, оскільки останній приймається на підставі представлених матеріалів та відомостей, наданих заявником.

Враховуючи вищевказане, безпідставним є заявлене скаржником до апеляційного суду клопотання про витребування довідки форми № П-6.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, а доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 1ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі судового наказу, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, тому колегія суддів апеляційну скаргу залишає без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанову суду апеляційної інстанції складено 18 серпня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.