Справа № 465/324/24 Провадження № 2/450/771/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Качмар М.З.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): представник позивача звернувся до суду в інтересах позивача з позовом про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 677600,00 грн. та судових витрат, пов`язаних із оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.04.2023 приблизно о 23 год. 15 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-25 Городище -Рівне - Старокостянтинів, зі сторони м.Костопіль в напрямку м.Сарни, між селами Антонівка та Яринівка Рівненського району Рівненської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . У результаті дорожньо-траснспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. За фактом ДТП 12.04.2023 було порушено кримінальне провадження, потерпілою у якому є донька загиблого - ОСОБА_3 28.07.2023 кримінальне провадження було закрите постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НА у Рівненській області. Постановою встановлено факт скоєння ДТП відповідачем,що керував автомобілем марки Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , у результаті чого ОСОБА_5 загинув на місці події ДТП. Між спричиненням потерпілому внаслідок ДТП тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Позивачці, доньці загиблого, у зв`язку з його смертю спричинена значна і непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді: моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть її переслідувати довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з ними істотними змінами у її життєвих стосунках. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Відповідач як володілець джерела підвищеної небезпеки є відповідальним за шкоду, завдану ним в розумінні ст.ст. 1166, 1187 ЦК України. Позивачка оцінює свою моральну шкоду у зв`язку із наслідками вищезазначеної події в розмірі 750000,00 грн. Смерть батька, який її ростив та виховував, стала для позивачки величезним стресом та шоком. Дочка була дуже прив`язана о батька, постійно з ним радитися в життєвих питаннях, отримувала моральну і матеріальну підтримку. Тепер вона вже ніколи не почує його голосу, не поділиться з ним своїми успіхами і турботами, не відчує батьківської підтримки та любові. Трагічна смерть батька відбилася на її психологічному стані, тяжкі наслідки втрати супроводжуватимуть її впродовж усього життя. Все привело до великих страждань, які ніколи не закінчаться. Передчасна втрата батька спричиняє моральні страждання. Після страхової виплати, підлягає стягненню 677600,00 грн. (750000,00 - 72400,00) моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задоволити.

Позиція відповідача: 12.03.2024 надійшов відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача зазначила, що факт істотних змін у житті позивачки через смерть батька, а також факт отримання матеріальної підтримки від ОСОБА_5 позивачка жодним чином не підтвердила та не обґрунтувала доказами. К позовній заяві наводяться суто емоційні описи почуттів, які переживає кожна людина у складних обставинах свого життя. У постанові про закриття кримінального провадження №00092 від 28.07.2023 висновком судово-токсикологічної експертизи від 19.05.2023 №626 зазначається, що у крові трупа ОСОБА_5 , батька позивачки, виявлено етиловий спирт, концентрація якого в крові становить 1.69 проміле. Присутні дані про вживання ним незадовго до настання смерті алкогольних напоїв. Така концентрація в крові живих осіб може відповідати стану середнього ступеня алкогольного сп`яніння. У згаданій постанові також вказується, що під час руху транспортного засобу на ділянці автодороги між селами Антонівка та Яринівка Рівненської області, в світлі фар раптово було виявлено пішохода, який знаходився на проїзній частині та рухався на зустріч автомобілю. У зв`язку з раптовою появою пішохода на проїзній частині, водій не встиг прийняти жодних мір для реагування та допустив наїзд на пішохода. Факт перебування ОСОБА_5 на час дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння впливав на його поведінку як учасника дорожнього руху і створював загрозу для його життя та безпеки інших учасників дорожнього руху. ОСОБА_5 своєю грубою необережністю сприяв виникненню шкоди, а тому стягнення моральної шкоди у розмірі, який вказаний позивачем не відповідає вимогам розумності та справедливості. Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована, про що свідчить поліс AT №3824204. Станом на дату ДТП 12 мінімальних заробітних плат становило 6700 x 12 = 80400 грн. Під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, з врахуванням також інших обставин, необхідно враховувати: факт перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння під час дорожньо-транспортної пригоди; порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху; відсутність у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України; відсутність порушень ПДР України з боку відповідача, які б, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП, що підтверджується висновком експерта; позивачка жодним чином не обґрунтувала та не підтвердила глибину фізичних та душевних страждань, не вказала у яких конкретних наслідках вона полягає.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог; суми, яку виплачена страховою компанією, достатньо для відшкодування моральної шкоди.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», явку представника в судове засідання третя особа не забезпечила, пояснень на позов суду надано не було.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

13.11.2024 до суду надійшли матеріали цивільної справи згідно ухвали Франківського районного суду м.Львова від 05.08.2024 про передачу за підсудністю; 10.01.2025 клопотання представника відповідача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції; 16.01.2025 клопоатння представника відповідача про відкладення розглдяу справи; 16.01.2025 ухвала про залучення третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»; 25.02.2025 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 25.02.2025 клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; 03.04.2025 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 19.05.2025 клопотання представника відповідача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 11.04.2023 близько 23 год. 15 хв. сталася дорожньо - транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-25 Городище - Рівне - Старокостянтинів, зі сторони м.Костопіль в напрямку м.Сарни, між селами Антонівка та Яринівка Рівненського району Рівненської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загину на місці події.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції Дідика Д.В. від 28.07.2023 кримінальне провадження №0000092 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України.

У вказаній постанові зазначається, що водій автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода при своєчасному прийнятті мір до реагування. В діях водія автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України які б з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, у постанові вказано, що при судово-токсикологічній експертизі крові з трупа ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт, концентрація якого в крові становить 1,69 проміле. Отже, присутні дані про вживання ним незадовго до настання смерті алкогольних напоїв. Така концентрація алкоголю в крові живих осіб може відповідати стану середнього ступаня алкогольного сп`яніння.

Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 02.11.2023 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (щодо подій 11.04.2023 о 23 год. 15 хв. на автодорозі Н25 Городище - Рівне - Старокостянтинів).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Сарненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14.04.2023, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Яринівка Рівненського району Рівненської області.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 04.10.1989 зареєстрованим Відділом ЗАГС м.Ровно, ОСОБА_5 вказаний батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після реєстрації шлюбу 30.12.2017 з ОСОБА_7 іменується прізвищем « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 30.12.2017, актовий запис №2116.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.

Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

Як роз`яснено в абзаці 3 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» правила статті 454 ЦК про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність.

При цьому питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України ), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо) (абзац 3 пункту 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №323/2127/16-ц (провадження № 61-33689св18) викладено такий висновок: «При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху».

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 204/6539/16-ц (провадження № 61-23449св18).

У вказаній вище постанові про закриття кримінального провадження щодо відповідача зазначається, що в один момент під час руху на ділянці автодороги між селами Антонівка та Яринівка, Рівненського району Рівненської області, водій та пасажир раптово в світлі фар їхнього автомобіля побачили пішохода, що знаходився на проїзній частині та рухався їм на зустріч під кутом зі сторони зустрічної смуги руху.

Аналіз змісту постанови про закриття кримінального провадження від 28.07.2023 свідчить, що причиною настання ДТП став акт виходу пішохода ( ОСОБА_5 ) на проїзну частину дороги на такій відстані від автомобіля, яким керував ОСОБА_4 , що останній не встиг прийняти жодних мір для реагування через раптову його появу та допустив на нього наїзд передньою частиною автомобіля.

Таким чином суд приходить до переконання про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди в силу вимог ч.2 ст. 1193 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Діями відповідача ОСОБА_4 позивачці була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 750000,00 грн, враховуючи характер та глибину фізичних та душевних страждань.

У відповідності до ч. 1 ст. 23, ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пунктах 1, 2 ч.2 ст. 23 ЦК України зазначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині) батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд бере до уваги, що цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП була застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу №АТ/3824204.

Як зазначила позивачка у позовній заяві на дату подання позовної заяви вона вже отримала відшкодування моральної шкоди у розмірі, встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: 72400,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Таким чином з урахуванням обставин ДТП, те,що відповідач не міг уникнути наїзду на потерпілого ОСОБА_5 , який перебував в стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння, суд приходить до переконання наявність підстав для зменшення розміру відшкодування.

Враховуючи наведене, а також виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що в користь позивачки слід стягнути 130000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про розмір понесених позивачкою витрат на надання професійної правничої допомоги та в позовній заяві величина таких витрат не зазначається, а тому в задоволенні позовних вимог в частині їх стягнення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76-78, 81, 82, 133, 137, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 1187, 1193 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 130000,00 грн. (сто тридцять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 .

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м.Київ, вул. Здолбунівська, 7Д,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», , місцезнаходження: 03040, м.Київ, вул. Васильківська, 14.

Суддя Д.А. Кукса