Справа № 953/2274/25
Провадження № 2/953/1704/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Глос М. Л.,

за участю секретаря Сороченко М. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Держави Російська Федерація в особі Міністертсва юстиції Російської Федерації, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану збройною агресією Російської Федерації, у розмірі 1 521 579,50 грн., що за офіційним курсом Національного банку України на момент звернення до суду становить 35 000 євро.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на такі обставини. Вона є власницею нерухомого майна двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під час збройної агресії Російської Федерації проти України 01.03.2022 року під час обстрілу відбулося влучання у зазначений вище будинок, внаслідок чого квартиру ОСОБА_1 повністю зруйновано. З огляду на умисний характер воєнного злочину, вчиненого військовослужбовцями країнивідповідача, істотність порушення конституційних прав позивачки, характер і обсяг завданих їй душевних страждань ОСОБА_1 оцінює розмір завданої їй моральної шкоди у 1 521 579, 50 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025 року для розгляду зазначеної справи було визначено суддю ОСОБА_2 .

Разом із тим, 20.05.2025 року у зв`язку з відрахуванням судді ОСОБА_2 зі штату Київського районного суду м. Харкова, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 01-06/78 від 20.05.2025 року, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого згідно з відповідним протоколом від 20.05.2025 року її передано для розгляду судді Глос М. Л.

В судовому засіданні позивачка просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті суду на вебпорталі судової влади України.

З огляду на зазначене неприбуття у судове засідання представника відповідача згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд установив такі обставини.

ОСОБА_1 , відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53 м. кв., житловою площею 29.5 м. кв. (а. с. 9, 10).

В умовах збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої 24.02.2022 року, внаслідок ракетно-артилерійського обстрілу міста Харкова військовослужбовцями збройних сил країни-агресора, 01.03.2022 року відбулося влучання у будинок АДРЕСА_2 , внаслідок чого квартиру АДРЕСА_3 було знищено (а. с. 46).

Даючи зазначеним обставинам правову оцінку з точки зору вирішення питання про відшкодування власниці майна шкоди, завданої державою Російською Федерацією, суд керується такими нормами міжнародного права і національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

24.02.2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 року, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введений воєнний стан.

У силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України зазначена обставина не підлягає доказуванню.

02.03.2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від РФ негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

14.04.2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави України, що закріплено у Статуті ООН.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням статей 49-51 Закону України «Про міжнародне приватне право», застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття «судовий імунітет», відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Виходячи з наведеного дії Російської Федерації вийшли за межі її суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну, а тому у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії російської федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ.

Частиною першою статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Суд звертає увагу на те, що збройна агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими воєнними злочинами збройних сил та вищого керівництва Російської Федерації.

Згідно зі ст. 8 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території нашої держави порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, а тому саме Російська Федерація зобов`язана відшкодувати завдану відповідними діями шкоду.

Згідно з ч. 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

У даному випадку предметом позову є саме відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; шкода завдана агентами Російської Федерації, які порушили принципи, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ч. 3,5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як передбачено ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних та/або душевних страждань потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Долученими до матеріалів справи доказами підтверджено як право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 , так і знищення цього житла 01.03.2022 року внаслідок ракетно-артилерійського обстрілу багатоповерховогу будинку, вчиненого військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації.

На підставі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації" (Скарга № 42255/04) від 01.07.2010 року акцентував увагу на неприпустимості у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої державою, вимагати у потерпілого надання будь-якого підтвердження спричинених йому душевних страждань (пункт 37). Це означає, що за наявності встановленого факту порушення права людини моральна шкода констатується судом.

Крім цього, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Луізідоу проти Турецької Республіки» (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998) зобов`язав державу-відповідача сплатити заявнику компенсацію, зокрема, моральних страждань через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими збройними силами.

З огляду на тяжкість вимушених змін у житті позивачки, що виникли внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, систематичних обстрілів міста Харкова, зумовленої цим постійної загрози для життя і здоров`я ОСОБА_1 та її близьких, характеру й обсягу душевних страждань, зумовлених знищенням житла, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, суд вважає заявлений розмір відшкодування на суму 1 521 579,50 грн. справедливим, пропорційним, необхідним та достатнім для захисту прав і законних інтересів позивачки шляхом компенсації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, задовольнити.

Стягнути з Держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 521 579, 50 (один мільйон п`ятсот двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень, що за офіційним курсом Національного Бану України еквівалентно 35 000 євро.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом установленого законом строку не подано апеляційну скаргу, а в разі оскарження з дня прийняття остаточного рішення за підсумками апеляційного перегляду.

Суддя: М. Л. Глос