Провадження 2/127/4368/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Калачик Н.М., звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заява мотивована тим, що 26.03.2024 року позивачем ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 у позику грошові кошти у сумі 4942790,00 грн. Відповідно до умов позики позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 4942790,00 грн. у борг, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти до 05.07.2024.

Наведений правочин оформлений розпискою про отримання відповідачем коштів у розмірі 4942790 грн. Оригінал наведеного боргового документа знаходиться у позивача. Кредитор на виконання зобов`язань за позикою від 26.03.2024 року передав, а відповідач отримав грошові у сумі 4942790 грн., що підтверджується розпискою від 26.03.2024 року. Проте відповідач свої зобов`язання щодо повернення позичених коштів, переданих у позику від 26.03.2024 року, у строк до 05.07.2024 не виконав, чим створив заборгованість перед позивачем у розмірі 4942790,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

До суду разом із позовною заявою надійшла заява представника позивача про забезпечення позову.

Згідно ухвали суду від 04.07.2025 року в задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовлено.

На підставі ухвали 08.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

22.07.2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову, а саме накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та грошові кошти, які належать ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), та знаходяться (обліковуються) на його банківських рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України, в межах суми 4942790,00 грн., в тому числі на належні ОСОБА_2 на праві приватної власності нежитлове приміщення загальною площею 493,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення 63, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020; земельну ділянку площею 1,3017 га, кадастровий номер :01:121:0071, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; квартиру загальною площею 57,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020; квартиру загальною площею 129 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020.

Заява мотивована тим, що 26.03.2024 року позивачем ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 у позику грошові кошти у сумі 4942790,00 грн. Відповідно до умов позики позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 4942 790,00 грн. у борг, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти до 05.07.2024.

Наведений правочин оформлений розпискою про отримання відповідачем коштів у розмірі 4942790 (чотири мільйона дев`ятсот сорок дві тисячі сімсот дев`яносто) грн. Оригінал наведеного боргового документа знаходиться у позивача. Кредитор на виконання зобов`язань за позикою від 26.03.2024 року передав, а відповідач отримав грошові у сумі 4942 790 (чотири мільйона дев`ятсот сорок дві тисячі сімсот дев`яносто) грн., що підтверджується розпискою від 26.03.2024 року. Проте відповідач свої зобов`язання щодо повернення позичених коштів, переданих у позику від 26.03.2024 року, у строк до 05.07.2024 не виконав, чим створив заборгованість перед позивачем у розмірі 4 942 790,00 грн (чотири мільйона дев`ятсот сорок дві тисячі сімсот дев`яносто) грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідач умисно не виконує своїх зобов`язань за розпискою від 26.03.2024 року щодо повернення грошових коштів, уникає зв`язку жодними засобами, хоча останньому відомий зміст та обсяг невиконаних зобов`язань за позикою та строк їх виконання.

Між сторонами виник спір щодо стягнення грошових коштів за договором позики оформленим розпискою від 26.03.2024 в розмірі 4942790,00 грн., який є суттєвим, а відтак невжиття заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач ухиляється від виконання зобов`язань щодо повернення грошових коштів.

Крім того вказує на те, що відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 436370903 від 22.07.2025, за відповідачем зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомого майна: нежитлове приміщення загальною площею 493,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення 63, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020; земельну ділянку площею 1,3017 га, кадастровий номер :01:121:0071, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; квартиру загальною площею 57,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020; квартиру загальною площею 129 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020.

Вважає, що невжиття відповідного заходу забезпечення позову у майбутньому може утруднити виконання рішення суду у справі про стягнення заборгованості.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні підтримала подану заяву про забезпечення позову та просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, невжиття яких може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних правабо інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно викладених обставин у заяві, заявником не надано доказів того, що до заяви про забезпечення позову не додано витяги з реєстрів, які б підтверджували наявність у відповідача нерухомого та рухомого майна, а також відкритих рахунків у банках, суд має право відмовити у забезпеченні позову. Це пов`язано з тим, що суд не може вживати забезпечувальні заходи щодо майна, існування якого не доведено.

Отже, для забезпечення позову необхідно надати суду достатньо доказів наявності майна відповідача, яке потрібно забезпечити. Якщо таких доказів немає, суд має право відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості заходів забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Аналіз вище вказаних норм права та правових висновків, викладених у постановах Верховним Судом, свідчить про те, що суд, забезпечуючи позов, повинен враховувати співмірність заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог позивача.

Разом з тим, позивачем не надано доказів в обґрунтування того, що не застосування заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

Твердження позивача/представника позивача про те, що відповідач отримав грошові кошти за розпискою від 26.03.2024 року без мети проведення належного розрахунку з кредитором, відтак існує ризик перерахування відповідачем чи зняття коштів із його банківських рахунків та або відчуження належного на праві власності нерухомого майна з метою уникнення виконання грошових зобов`язань за розпискою від 26.03.2024, що, в разі задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав позивача, є припущенням, оскільки ефективний захист порушених прав позивача є звернення до суду із позовом.

Твердження представника позивача що за наявною у позивача інформацією відповідач має намір відчужити належні йому об`єкти нерухомого майна з метою уникнення виконання грошових зобов`язань за розпискою від 26.03.2024 та вживає відповідних заходів з пошуку осіб, які придбанні даного нерухомого майна, є чистим припущенням та жодним належним доказом не підтверджено.

Само по собі надання Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №436370903 від 22.07.2025, згідно якого за відповідачем зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомого майна: нежитлове приміщення загальною площею 493, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення 63, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020; земельну ділянку площею 1,3017 га, кадастровий номер :01:121:0071, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; квартиру загальною площею 57,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:020; квартиру загальною площею 129 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020, є фактичним переліком майна відповідача і жодної інформації чи належного доказу, яке б підтверджувало намір відповідача його продажу без мети проведення належного розрахунку з кредитором, суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що саме перелік вищезазначеного нерухомого майна, яке належить відповідачу, значно може перевищувати суму кредитного зобов`язання 4942790,00 грн., та позивачем/представником позивача чітко не визначено (відсутня грошова оцінка майна) на яке із перелічене майно накласти арешт саме в межах суми, яку відповідач має повернути позивачу.

За таких обставин, суд вважає заяву про забезпечення позову необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76, 84, 116, 117, 149-153, 259-261, 353- 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калачик Наталії Михайлівни про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: