УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 636/5546/21

провадження № 61-9324ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Зінченко Світланою Анатоліївною, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання їх спільної дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 червня 2025 року відмовлено ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що 21 травня 2025 року представником позивача Зінченко С. А. до суду апеляційної інстанції подано апеляційну скаргу. Разом з апеляційною скаргою подала заяву про поновлення строку, в обґрунтування якої зазначає, що повний текст рішення було складено 07 березня 2025 року, копію рішення заявник отримала поштовим відправленням 08 квітня 2025 року. Після чого звернулась до органів безоплатної правничої допомоги. 02 травня 2025 року для представництва інтересів Зінченко С. А. було видано доручення адвокату. Позивач знаходиться у м. Харкові, адвокат Зінченко С. А. проводить свою діяльність в смт. Великий Бурлук, що є територією бойових дій. Тому комунікація із адвокатом, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка апеляційної скарги зайняла деякий період часу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 червня 2025 року доводи, наведені скаржником як на підставу пропуску строку на апеляційне оскарження, визнано неповажними та апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків, а саме: надання клопотання про поновлення строку з обґрунтуванням більш поважних доводів для поновлення строку.

На виконання ухвали суду 12 червня 2025 року від заявника надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій вказує на те, що адвокат участі у суді першої інстанції не приймала. Для підготовки апеляційної скарги необхідно було ознайомитися з матеріалами справи та час на складання апеляційної скарги. Крім того, необхідно було зібрати додаткові документи та сплатити судовий збір, що зайняло додатковий час.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення було ухвалено судом 27 лютого 2025 року, повний текст рішення складено 07 березня 2025 року, копію оскаржуваного рішення суду отримано позивачем 08 квітня 2025 року, а апеляційну скаргу було подано 21 травня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Вказані Зінченко С. А. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, не свідчать про пропуск процесуального строку з поважних причин. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення процесуального строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, оскільки не визнає причину його пропуску поважною.

20 липня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що разом з апеляційною скаргою була подана заява про поновлення строку, в обґрунтування якої зазначила, що повний текст рішення було складено 07 березня 2025 року, копію рішення ОСОБА_1 отримала поштовим відправленням 08 квітня 2025 року, після чого звернулась до органів безоплатної правничої допомоги. 02 травня 2025 року для представництва інтересів ОСОБА_1 було видано доручення адвокату. Позивач знаходиться у м. Харкові, адвокат Зінченко С. А. проводить свою діяльність в смт Великий Бурлук, що є територією бойових дій, тому комунікація із адвокатом, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка апеляційної скарги зайняла деякий період часу. Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами і постановленою метою за наявності доказів усунення недоліків апеляційної скарги.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

У частині першій статті 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження

№ 61-14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження».

Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі №640/11452/19 вказав, що «поважними причинами пропущення строку на подання апеляційної скарги можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами».

Апеляційний суд встановив, що оскаржуване рішення ухвалено судом 27 лютого 2025 року, копію оскаржуваного рішення суду отримано позивачем 08 квітня 2025 року, а апеляційну скаргу подано 21 травня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Вказані заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення (звернення до адвоката та необхідність підготовки апеляційної скарги) не свідчить про пропуск процесуального строку з поважних причин.

Встановивши, що вказані заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали суду апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 червня 2025 року у справі № 636/5546/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко