Провадження № 2/175/3061/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рожкової Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Краматорської міської ради про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Краматорської міської ради про визнання права власності, в якому просив визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно договору дарування квартири від 29 жовтня 2003 року ОСОБА_1 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 . Після укладення договору ОСОБА_1 зареєстрував право власності на зазначене нерухоме майно на своє ім`я у Краматорському міському бюро технічної інвентаризації. Однак при внесенні даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було допущено помилку у ідентифікаційному номері ОСОБА_1 , не вірно зазначена одна цифра. Також невірно зазначені паспортні дані ОСОБА_1 , зокрема допущена помилка у номері паспорта. У позасудовому порядку вирішити спір не має можливості, ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку із суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, що стало причиною звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Представник позивача за дорученням про надання безоплатної вторинної правничої допомоги адвокат Пацура Анжеліка-Наталія Анатоліївна надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, справу слухати за відсутності сторони позивача.

Відповідач Краматорська міська рада про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, проте до суду не з`явилася.

Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 29 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є.А., ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 , прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 .

Після укладення договору ОСОБА_1 зареєстрував право власності на зазначене нерухоме майно на своє ім`я у Краматорському міському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1863236 від 30 жовтня 2003 року.

Однак при внесенні даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна допущено помилку у ідентифікаційному коді ОСОБА_1 , зокрема вказано НОМЕР_1 замість .

Крім того, невірно зазначені паспортні дані ОСОБА_1 , зокрема допущена помилка у номері паспорта: 859825 замість 859875.

Вказані обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 375764050 від 24.04.2024р.

Разом з тим, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 375764050 від 24.04.2024 підтверджено той факт, що підставою для виникнення у ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 є Договір дарування квартири від 29 жовтня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою Є.А.

Також ОСОБА_1 зареєстрував своє місце проживання у подарованій квартирі, що підтверджується довідкою № 52591 від 06.11.2024 р., згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31 жовтня 2003 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою належного внесення даних у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 звернувся до управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради. Згідно рішення № 72783012 від 24.04.2024 р. державного реєстратора Тракало О.Б., однак ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку із суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. У зв`язку із наведеним ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Однак в даному випадку суд звертає увагу на наступні обставини.

Як встановлено судом, право власності ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомості зареєстровано у встановленому законом порядку та ніким не оспорюється. Разом з тим, при реєстрації права власності державним реєстратором допущено помилку, що є підставою для звернення до державного реєстратора з заявою про виправлення технічної помилки.

Відповідно до п.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року

№1952-IV, у разі допущення технічної помилки (граматичної описки, друкарської, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо після отримання заявником документів за результатами розгляду заяви виявлено технічну помилку, допущену під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, обтяження речових прав, зокрема помилку у відомостях про суб`єкта речового права, обтяження, відомостях про речове право, обтяження, відомостях про нерухоме майно, у тому числі його технічних характеристиках, або якщо відбулося виправлення такої помилки в документах, що подавалися для державної реєстрації прав, або відбулася зміна адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки, відомості виправляються державним реєстратором на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, відомості, а у випадку, передбаченому пунктом 2 частини сьомої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України, його територіальних органів або на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіальних органів - державним реєстратором, яким допущено технічну помилку.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року

№ 1952-IV, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає, зокрема скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484), формування заяв у сфері державної реєстрації прав у базі даних заяв здійснюється шляхом внесення відомостей про виправлення технічної помилки, відомостей у Державному реєстрі прав. Під час формування заяви про виправлення технічної помилки, відомостей у Державному реєстрі вносяться відомості про технічну помилку у Державному реєстрі прав. У разі формування заяви, разом з якою подаються та/або зазначаються відомості про кілька документів для виправлення технічної помилки, відомостей у Державному реєстрі прав, відомості про документ зазначаються щодо кожного такого документа. У разі коли під час проведення державної реєстрації прав державним реєстратором із поданих для такої реєстрації документів встановлено наявність допущеної технічної помилки під час проведення попередніх реєстраційних дій, що підтверджується документами відповідної реєстраційної справи у паперовій чи електронній формі, такі зміни до відомостей Державного реєстру прав вносяться одночасно з проведенням відповідної державної реєстрації прав.

Таким чином, в даному випадку, позивачем обрано не належний спосіб захисту свого порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

На думку суду, позивачу необхідно звернутися до реєстратора з заявою про виправлення технічної помилки в порядку Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV та відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484). І лише у разі відмови реєстратора виправити допущену помилку позивач може оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до відповідного адміністративного суду.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 316, 317, 319, 328, 334, 392 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 130, 141, 263-266 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Краматорської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.