Провадження №2-з/447/13/25
Справа №447/2404/25
14.08.2025 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Малик О.Є.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про забезпечення позову подану одночасно з пред`явленням позову до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання майна спільною власністю подружжя та стягнення компенсації частини вартості такого майна,
12.08.2025 позивач ОСОБА_1 пред?явила позов до ОСОБА_3 у якому просить визнати автомобіль марки «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, сірого кольору, VIN-код: НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, сірого кольору, VIN-код: НОМЕР_2 , у розмірі 215 780,42 грн.
Разом із позовною заявою позивач ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль марки «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, сірого кольору, VIN-код: НОМЕР_2 .
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що позивач пред`явила позов до відповідача про поділ спільного майна подружжя, у якому просить визнати автомобіль марки «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, сірого кольору, VIN-код: НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частки вказаного автомобіля у розмірі 215 780,42 грн. Позивач зазначила, що шлюб із відповідачем припинений і формально, і фактично, спільне господарство з відповідачем вони не ведуть. Відповідач уже відчужив автомобіль без її згоди та відома, відтак, у неї є побоювання про те, що автомобіль може бути відчужений на користь інших осіб для ухилення від виконання рішення суду. З огляду на вказане вважає, що заява про забезпечення позову є підставною та забезпечуватиме ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача, а вжиття заходів забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали позовної заяви, суд приходить наступного висновку.
Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
На підставі п. 2 ч. 2 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Суд наголошує на тому, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову та не вирішуються матеріально-правові вимоги позивача по суті позову. Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається саме на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Таким чином, автомобіль уже є відчужений та перебуває у власності іншої невідомої позивачу та суду особи, який не є учасником справи.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Враховуючи предмет даного позову, наведені докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. 149, 150, 153, 258, 260, 261 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні ОСОБА_1 про забезпечення позову подану одночасно з пред`явленням позову до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та стягнення компенсації частини вартості такого майна відмовити.
Ухвала, що постановлені судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складено 14.08.2025.

Суддя Головатий А.П.