Справа № 2-1269/11
Провадження №6/944/49/25
УХВАЛА

18.08.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Колтун Ю.М.

за участю секретаря судових засідань Корабель С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові подання головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пікули О.Б. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

встановив:

головний державний виконавець Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пікула О.Б. звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , покликаючись на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження 71149388, в якому об`єднано два виконавчі провадження, а саме виконавче провадження № 71027455 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1873 виданого 11.01.2011 року Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на суму 245688 гри (залишок боргу становить 20000 грн); виконавче провадження № 71123772 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1269/2011 виданого 19.12.2011 Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу на суму 65771 грн (залишок боргу становить 57739,92 грн).

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на виконання виконавчих документів не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України"Про виконавче провадження".

Державним виконавцем неодноразово, надсилались виклики щодо прибуття до державного виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак боржник на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомляв. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України встановлено, що боржник неодноразово перетинав кордон України.

Державний виконавець вважає, що існує ймовірність того, що ОСОБА_1 може виїхати з території України для проживання за кордон, при цьому не погасивши боргових зобов`язань перед стягувачами за виконавчими документами, а також не погасивши витрат виконавчого провадження та виконавчого збору на користь держави, а тому слід до нього вжити заходи примусового виконання у виді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В судове засідання головний державний виконавець Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пікула О.Б. не з`явився, подав заяву про розгляд подання у його відсутності, подання підтримує та просить задовольнити таке.

Згідно з ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали подання, суд встановив наступне.

16.02.2023 головний державний виконавець Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пікула О.Б. за заявою стягувача ОСОБА_2 про примусове виконання виніс постанови про відкриття виконавчого провадження №71027455 з виконання виконавчого листа №2-1873, виданого 11.01.2011 Яворівським районним судом Львівської області про стягнення залишку боргу на суму 20000,0 грн.

27.02.2023 головний державний виконавець Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пікула О.Б. за заявами стягувача ОСОБА_3 про примусове виконання виніс постанови про відкриття виконавчого провадження № 71123772 з виконання виконавчого листа №2-1269/2011, виданого 19.12.2011 Яворівським районним судом Львівської області про стягнення боргу на суму 57739,92 грн.

До подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника головний державний виконавець долучив копію викликів боржника від 16.02.2023, 12.12.2023,01.07.2024, 01.07.2024, 29.07.2024, 29.07.2024, 29.07.2024, 19.05.2025 з підтвердженням отримання боржником таких повідомлень рекомендованими поштовими відправленнями з відміткою «вручено особисто».

Як встановлено з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що станом на 12.06.2025 за боржником ОСОБА_1 немає зареєстрованого майна, також згідно відповіді від 19.05.2025 на запит державного виконавця в Міністерства внутрішніх справ України відсутні дані про зареєстровані заборжником ОСОБА_1 транспортні засоби. Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено наявність обтяжень у вигляді арешту на майно боржника.

Відповідно до відповіді Державної податкової служби України від 19.05.2025 року на запит державного виконавця інформація про суми отриманого боржником ОСОБА_1 доходу станом на 19.05.2025 року в Державному реєстрі відсутня.

Згідно з відповіді Державної фіскальної служби України від 19.05.2025 року на запит державного виконавця встановлено, що боржник ОСОБА_1 на обліку в органах ДФС не перебуває.

Згідно з відповіді Пенсійного фонду України від 19.05.2025 року на запит державного виконавця встановлено, що боржник ОСОБА_1 станом на 19.05.2025 року не отримує доходу у виді пенсії чи соціальної допомоги.

Згідно з відповіді Державної міграційної служби від 19.05.2025 року встановлено, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Також до подання додано відповідь Державної прикордонної служби України від 19.05.2025, з якої встановлено, що боржник ОСОБА_1 неодноразово перетинав кордон України та має паспорт для виїзду за межі України.

Відповідно до ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст.441 ЦПК України, яка міститься у розділі VI ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)». За змістом цієї статті тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Звертаючись до суду з поданням в порядку ст.441 ЦПК України, державний виконавець посилався на те, що судове рішення боржником добровільно не виконане, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, боржник не здійснює,

Наразі, існує ймовірність того, що ОСОБА_1 може виїхати з території України для проживання за кордон, при цьому не погасивши боргових зобов`язань перед стягувачами за виконавчими документами, а також не погасивши витрат виконавчого провадження та виконавчого збору на користь держави, на переконання державного виконавця, встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника є необхіднім та доцільним.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме, до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч.3 ст.269 ЦК України, особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою, остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria») від 26.11.2009 Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994.

Положеннями п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від боржника об`єктивні обставини, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У розумінні положень ст.12 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання». Відтак, обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із поданням та ініціює встановлення тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, адже подання розглядається без виклику сторін виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд може встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, надані державним виконавцем матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених дій, спрямованих на примусове виконання виконавчих листів. Із долучених до подання матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 особисто отримано виклики державного виконавця, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Оскільки ОСОБА_1 не виконує рішення суду понад 13 років, то слід вважати такі дії як умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, що є об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Крім того, державний виконавець надав докази, які свідчать про отримання боржником паспорта громадянина України для виїзду закордон та неодноразове перетинання ним державного кордону України протягом періоду з 01.01.2024 до 19.05.2025 за інформацією, наданою Державною прикордонною службою України, у тому числі перетинання державного кордону України 28.02.2024 за напрямом «виїзд».

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, є об`єктивно наявним та вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд з прав людини у п.49 рішення від 13.11.2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга №66485/01, §§ 78-82, зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст. 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу».

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату цього боргу і становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: «Агрокомплекс проти України», «Іванов проти України»).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за умови обізнаності ОСОБА_1 про наявність невиконаних грошових зобов`язань, боржника слід обмежити у праві виїзду за межі України до виконання таких зобов`язань. При цьому факт ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, ОСОБА_1 не спростовано, об`єктивних обставин, які б незалежно від боржника унеможливили вчинення реальних дій на виконання обов`язку з 2011 року, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.3, 19, 247 ч.2, 255, 260, 261, 354-355, 441, 446 ЦПК України, суд,

ухвалив:

подання головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пікули О.Б. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу - боржника ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКІІП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 2-1873 виданим 11.01.2011 року Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на суму 245688 грн (залишок боргу становить 20000 грн) та виконавчим листом № 2-1269/2011 виданим 19.12.2011 року Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу на суму 65771 грн (залишок боргу становить 57739,92 грн).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Юрій Колтун