Справа № 191/2503/25
Провадження № 2/191/1138/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Форощука О.В.

за участю секретаря Рибак М.П.

розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник Кульбашний І.О. до Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням виконкому Синельниківської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 23.05.1985 року № 200 чоловікові позивача ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво гаражу на АДРЕСА_1 , який останній в 1987 році побудував разом із погребом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді гаражу - Г, загальною площею 20,2 кв. метри, площею забудови 27,0 кв. метри та погребу - пг розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Належність ОСОБА_3 вищезазначеного гаража підтверджується: довідкою КП «Самарівське МБТІ» від 13.03.2025 року за № 217; Ідентифікатором об`єкта будівництва, реєстраційний номер 01.3550659.4831810.20250310.31.0000.57; Витягом з реєстру будівельної діяльності, реєстраційний номер ТЮ 1:5066- 1114-0355-8018; Технічним паспортом.

Згідно ст. 529 ЦК УСРСР в редакції 1963 року спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_3 є його жінка ОСОБА_1 - позивач у справі, яка на час смерті чоловіка проживала разом з ним, заяву про відмову від спадщини не подавала та фактично вступила у володіння спадковим майном (постійно після смерті чоловіка користувалась і користується на теперішній час гаражем), таким чином у відповідності зі ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року (який діяв на час смерті спадкодавця) вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

17.04.2025 року позивач звернулася із заявою до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить її чоловікові ОСОБА_3 , але державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д. їй було відмовлено на підставі того, що вона не надала правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вищевказаний гараж за померлим.

До 05.08.1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою КМ України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають, проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № (8.4-35//18/1).

Отже під час життя ОСОБА_3 не оформив право власності на вищевказаний гараж так як чине законодавство на час будівництва гаражу не передбачало обов`язку вводити в експлуатацію та оформляти право власності на гараж.

Крім того відповідно довідки КП «Самарівське МБТІ» від 13.03.2025 року за № 217, гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 все ж було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення № 200 Синельниківської міської ради від 23.05.1985 року, про що зроблено запис в БТІ в реєстрову книгу 1 за № 187.

Таким чином будівництво гаража за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 проводилось за наявності дозволу виданого компетентними органами, на даний гараж виготовлено технічний паспорт, а чинне на той час законодавство не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладені обставини просить, встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж-Г, загальною площею 20,2 кв. метри, площею забудови 27,0 кв. метри та погріб-пг, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До початку судового засідання представник позивачки ОСОБА_2 надав суду заяву, у якій просить розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач в особі представника Синельниківської міської ради Ковтун А.О. не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 01.02.1975 року вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 01.02.1975 року перебували у зареєстрованому шлюбі, актових запис № 205.

З копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 виданого 28 січня 1994 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Синельникове, ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт належності ОСОБА_3 гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується копією виписки із рішення виконкому Синельниківської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області від 23.05.1985 року № 200 згідно якого ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво гаражу на АДРЕСА_1 ; довідкою КП «Самарівське МБТІ» від 13.03.2025 року за № 217 з якої вбачається, що даний гараж зареєстровано за ОСОБА_4 , запис в БТІ в реєстрову книгу 1 за № 187, рік побудови 1987, об`єкти нерухомого майна побудовані до 05.08.1992 року не потребують прийняття в експлуатацію.

У судовому засіданні досліджено копію спадкової справи № 130/2025 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , з якої встановлено, що із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина спадкодавця ОСОБА_1 . Заповіт спадкодавець не складав, інші спадкоємці відсутні.

З копії постанови державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д. від 17.04.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 , на підставі того, що вона не надала правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на вищевказаний гараж за померлим.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно ст. 529 ЦК УСРСР в редакції 1963 року спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_3 є його жінка ОСОБА_1 - позивач у справі, яка на час смерті чоловіка проживала разом з ним, заяву про відмову від спадщини не подавала та фактично вступила у володіння спадковим майном (постійно після смерті чоловіка користувалась і користується на теперішній час гаражем), таким чином у відповідності зі ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року (який діяв на час смерті спадкодавця) вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

З положень ч. 1 ст. 182 ЦК України, за змістом яких право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, можна стверджувати, що до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Однак, за змістом ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного вище Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Таким чином, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовим актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Виходячи з вищенаведеного, право власності на збудоване до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно відбувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

До 05.08.1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою КМ України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають, проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № ( 8.4-35//18/1).

Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, з метою недопущення порушення спадкових прав позивача ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем по закону щодо спірного майна та після смерті спадкодавця вчинила усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від неї причин у видачі такого їй було відмовлено та відповідно відновлення її законних прав, що відповідає принципу верховенства права, врахувавши позицію відповідача про визнання позову, суд вважає, що позовні вимоги спадкоємця-позивача першої черги в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221, ст. 1223, ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом, задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини у виді гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж-Г, загальною площею 20,2 кв. метри, площею забудови 27,0 кв. метри та погріб-пг, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя О. В. Форощук