Справа № 456/4434/25
Провадження № 2-о/456/225/2025
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

27 серпня 2025 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гула Л. В. , вивчивши заяву ОСОБА_1 про визнання встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Слободяник З.М. просить встановити, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був батьком ОСОБА_1 ; встановити, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0180963 від 04.04.2001 розміром 0,75 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності ВСГК «Підгір`я», виданий ОСОБА_2 , належить ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порядок звернення до суду із заявою урегульований Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено в ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Тобто, подання заяви має відбуватись з дотриманням певних умов, які передбачені, зокрема, в статтях 175, 177 ЦПК України.

Так, заявником до матеріалів справи не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Посилання заявника у заяві на те, що від сплати судового збору він звільнений як учасник бойових дій є безпідставним з таких підстав.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

На підтвердження звільнення від сплати судового збору заявником надано копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Таким чином, вирішуючи питання звільнення від сплати судового збору особи, яка є військовослужбовцем, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12 та 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та від 12.02.2020 у справі №545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Між тим, справа за заявою ОСОБА_1 не є справою про захист прав ветерана війни, передбачених статями 12 та 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Тобто, справа не пов`язана із захистом порушених прав Денісіва В.В. саме як військовослужбовця, а відтак ОСОБА_1 не є таким, що звільнений від сплати судового збору.

Жодних інших доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору заявником не надано.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на викладене, приходжу до висновку про відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору.

Оскільки суд не наділений повноваженнями відстрочити (звільнити) сплату судового збору без будь-яких достатніх правових підстав та, враховуючи, що відстрочення (звільнення) сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, приходжу до висновку про відмову у звільненні від сплати судового збору.

При цьому, вважаю за необхідне зазначити, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» №3674-VI від 8 липня 2011 року.

Відповідно до статті 1 цього Закону судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 3028 грн.

Згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на дату звернення з цією заявою до суду становить 605 грн 60 коп., юридичною особою або фізичною особою-підприємцем у розмірі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, за вказаною заявою необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Реквізити для сплати судового збору: одержувач ГУК/ЛЬВІВ Стрийська ТО; ; банк отримувача - казначейство України (ЕАП); код банку (МФО) 899998; рахунок одержувача: UA 0013941; код платежу: 22030101.

На підтвердження сплати судового збору до суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Вказані обставини є перешкодою для відкриття провадження в цивільній справі.

Вважаю, що за таких обставин заяву слід залишити без руху і надати заявнику термін для усунення недоліків.

Керуючись ст. 175-177, 185, 260, 261, 294, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання встановлення фактів що мають юридичне значення, залишити без руху і надати заявнику термін для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У разі невиконання вимог даної ухвали заява вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Гула