У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

12 серпня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подану в особі представника ОСОБА_3 , заінтересовані особи Акціонерне товариство «РВС БАНК», приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович, Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про встановлення факту припинення іпотеки та скасування запису про заборону відчуження на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 , звернулися до Ужгородського міськрайонного суду з заявою в порядку окремого провадження де заінтересовані особи Акціонерне товариство «РВС БАНК», приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович, Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про встановлення факту припинення іпотеки та скасування запису про заборону відчуження на нерухоме майно.

Звертаючись до суду з даною заявою заявники посилаються на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 13 вересня 2023 року у справі №295/7291/20.

Заяву обґрунтував тим, що у даному випадку, враховуючи положення статті 609 ЦК України, ліквідацію юридичної особи позикодавця без правонаступництва за кредитним договором №0601/0107/88-003, укладеним 29 січня 2007 р. між ОСОБА_2 (Позичальник) та АКБ «ТАС-Комерцбанк» (Кредитор),-існують підстави для висновку про припинення зобов`язань за цим кредитним договором, та внаслідок цього про припинення права іпотеки за договором іпотеки №0601/0107/88-003-2-1 від 30.01.2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , як майновим поручителем ОСОБА_2 .

Таким чином, заявники посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 13 вересня 2023 року у справі №295/7291/20 вважають, що у зв`язку з відсутністю особи, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем внаслідок припинення юридичної особи шляхом її ліквідації, заява про встановлення факту припинення іпотеки, підлягає розгляду у порядку окремого провадження

Згідно поданої заяви просять суд: встановити факт припинення іпотеки за договором іпотеки № 0601/0107/88-003-2-1 від 30.01.2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , як майновим поручителем ОСОБА_2 , що посвідчений Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом Олександром Анатолійовичем 30 січня 2007 року, реєстр. № 328; Скасувати запис про заборону на нерухоме майно відносно об`єкта обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 17572433, реєстраційний номер обтяження № 4421694, зареєстрований: 30.01.2007 реєстратором: Приватний нотаріус Селехман О.А. та запис про іпотеку, реєстраційний номер обтяження № 4421756, зареєстрований: 30.01.2007 реєстратором: Приватний нотаріус Селехман О.А..

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2025 року, справа передана на розгляд судді Бенца К.К.

Дослідивши вказану заяву та додані до неї документи суддя дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому згідно з ч. 2 даної статті цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до приписів ст. 315 ЦПК України, судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2022 року у справі № 443/398/15-ц (провадження № 61-15275св21).

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Ч. 6 ст. 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст. 315 ЦПК України).

Аналогічні роз`яснення містить п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого суду факту пов`язане із вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті такої заяви, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, провадження № 61-51сво18, зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, вказано, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів».

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Відповідно до ППВСУ за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і мати безспірний характер.

Вимога про встановлення факту припинення зобов`язань за договором може встановлюватися судами лише при розгляді спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки судами фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог кредитора.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 жовтня 2022 року у справі № 755/1938/22 (провадження № 61-5788св22).

В постанові Верховного суду від 13 вересня 2023 року у справі №295/7291/20 Верховний Суд дійсно зазначає зокрема, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Водночас, з аналізу вказаної постанови вбачається, що у даному випадку розгляд справи здійснювався в порядку позовного провадження та позов було пред`явлено фізичною особою.

Зокрема з правової позиції викладеної в постанові від 13 червня 2024 року у справі №333/8899/21 вбачається, що згідно з правою позицією Верховного Суду у випадках, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем, судами має застосуватись частини четвертої статті 277 ЦК України (якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування) на підставі аналогії закону не під час розгляду заяви іпотекодавця про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку в порядку окремого провадження, а в порядку позовного провадження.

Із змісту поданої до суду заяви вбачається, що заявниками зазначено однією із заінтересованих осіб Акціонерне товариство «РВС БАНК»

Водночас ,з поданої до суду заяви вбачається, що 27.05.2025 р. через відділення АТ "РВС БАНК" у м. Ужгород Ковач Шандор Арпадович звернувся із письмовою заявою на ім`я В.о. голови правління АТ "РВС БАНК", якою просив зняти арешт із нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , або видати довідку про відсутність заборгованості по кредиту згідно іпотечного договору №0601/0107/88-003 від 29 січня 2007 р. (0601/0107/88-003-2-1). У відповідь своїм листом від 29.07.2025 р. АТ "РВС БАНК" фактично відмовив заявнику у задоволенні вищенаведеної заяві у зв`язку з тим, що у Банку відсутні права кредитодавця за Кредитним договором, укладеним між ОСОБА_2 , та відповідно права іпотекодержателя за Іпотечним договором, укладеним на забезпечення його виконання .

З даних обставин, зазначених у поданій справі, вбачається спір про право.

З даної заяви вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, оскільки спір виник з приводу припинення іпотеки нерухомого майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі зазначеного суд вважає за належне відмовити заявнику у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 1-19, 23, 33, 34, 293, 294, 315, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подану в особі представника ОСОБА_3 , заінтересовані особи Акціонерне товариство «РВС БАНК», приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Селехман Олександр Анатолійович, Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про встановлення факту припинення іпотеки та скасування запису про заборону відчуження на нерухоме майно.

Роз`яснити заявникам, що відмова у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження не перешкоджає звернутися до суду за захистом порушеного права у порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца