Провадження №2/748/192/25
Єдиний унікальний № 748/4958/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" серпня 2025 р.м. Чернігів
Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді Хоменко Л.В.
секретаря Базарної М.В.
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Воронко В.В.,
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача адвоката Захарової К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь компенсацію у розмірі 1/2 частини ринкової вартості транспортного засобу марки SUBARU FORESTER, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , що становить 269 995 грн. 00 коп. та стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Вимоги мотивує тим, що 21 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб. 15 листопада 2023 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Під час перебування у шлюбі 17 серпня 2021 року подружжям за кошти, позичені у батька позивача, було придбано транспортний засіб марки SUBARU FORESTER, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , який на прохання відповідача був зареєстрований на його ім`я. 03 січня 2023 року відповідач без згоди позивача всупереч її волі, продав автомобіль та станом на день подання до суду даної позовної заяви жодних коштів за належну їй на праві спільної сумісної власності за частину спірного автомобіля не надав. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача компенсацію у розмірі частини ринкової вартості автомобіля SUBARU FORESTER, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , що становить 269 995 грн. 00 коп. та понесені судові витрати.
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі.
24 грудня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, обгрунтовуючи тим, що автомобіль SUBARU FORESTER, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 був відчужений 03 січня 2023 року виключно зі згоди позивача та на суму меншу ніж позивач вказує, оскільки автомобіль мав технічні неісправності. Заперечує факт позики коштів у батьків позивача, оскільки жодних договорів позики з ним не укладав. Зазначає, що з моменту відчуження автомобіля до моменту розірвання шлюбу пройшло 11 місяців і за цей час вони з позивачем спільно використовували кошти від продажу автомобіля на утримання родини.
30 грудня 2024 року представником позивача адвокатом Воронко В.В. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, у якому вона просить задовольнити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що в період відчуження автомобіля подружжя разом не проживало та спільного господарства не вело. ОСОБА_1 жодної письмової чи усної згоди на продаж автомобіля не надавала, кошти від продажу автомобіля не отримувала та не витрачала. ОСОБА_2 розпорядився грошовими коштами на власний розсуд і у власних інтересах. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що відчуження автомобіля було здійснено за згоди позивача та на потреби сім`ї.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, допитана у якості свідка надала пояснення, що хоча і перебувала у шлюбі з відповідачем, проте відносини між ними погіршились і вони з грудня 2022 року і до моменту офіційного розірвання шлюбу вони не проживали разом, не вели спільне господарство, іноді за ініціативи відповідача вони проводили час разом, проте спільно не проживали. 03 січня 2023 року відповідач продав автомобіль без її відому та згоди. Коли саме відповідач продав автомобіль їй невідомо, що підтверджується тим, що про цю обставину вона зазначила у декларації за 2022 рік, ціну продажу зазначила 300 000 грн. Зазначає, що автомобіль вони придбали на позичені у її батька кошти, відповідач не мав достатнього заробітку, рідко працював, переважно перебував вдома. Невдовзі відповідач придбав новий автомобіль, оформивши його на свого батька.
Представник позивача адвокат Воронко В.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, суду зазначив, що напочатку квітня 2022 року вони повернулись з Західної України до Києва, згодом повернулись до смт. Коцюбинське, де проживали разом однією сім`єю у своїй квартирі до 08 травня 2024 року. після чого вони розійшлись і він почав винаймати квартиру у тому ж дворі. Автомобіль він продав у січні 2023 року коли вони з позивачем перебували у шлюбі, при передачі коштів позивач присутня не була, а коли при показі автомобіля покупцеві вона була присутня. Кошти від продажу автомобіля він поклав до сейфу, витрачали їх разом з позивачкою на потреби сім`ї. Після продажу автомобіля Субару через деякий час батько дав йому у користування свій автомобіль Фольксваген, який батько придбав за власні кошти.
Представник відповідача адвокат Захарова К.О. позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. ЇЇ позиція зводиться до того, що спірний автомобіль був проданий у період шлюбу за суму, зазначену у договору купівлі - продажу 300 000 грн., кошти за який витрачено на родину, тому не підлягає поділу.
Допитані судом свідки надали такі пояснення.
Свідок ОСОБА_3 зазначила, що з позивачкою почали тісно спілкуватись на початку 2022 року, проживали в одному під`їзді на різних поверхах. У сім`ї був автомобілі ОСОБА_4 та Субару. На людях вони поводились як зразкова сім`я, але ОСОБА_5 ділилась, що вони часто між собою сварились. З кінця грудня 2022 року ОСОБА_6 проживав окремо, винаймав квартиру в іншому будинку, він забрав і автомобіль Субару. Згодом автомобіль Субару він продав, а придбав автомобіль Фольксваген, якого оформив на свого батька.
Свідок ОСОБА_7 , донька позивача, зазначила, що відносини з ОСОБА_6 у них були дуже напружені, останні років п`ять він ніде не працював, майже завжди був вдома. ОСОБА_8 користувався автомобілем Субару. З грудня 2022 року мати з ОСОБА_6 розійшлась і він проживав окремо на зйомній квартирі. Був випадок коли ОСОБА_6 просив її впустити його до квартири, хотів зробити мамі сюрприз. Новий 2023 рік вони святкували в готелі на Західній Україні, ОСОБА_6 святкував разом з ними.
Свідок ОСОБА_9 , батько позивача, надав показання, що відповідач проживав у шлюбі з його донькою, ніде не працював, захотів стати адвокатом, він йому допоміг у цьому. Потім відповідач захотів придбати автомобіль, на прохання доньки він позичив 7000 доларів, гроші передавав доньці в присутності ОСОБА_6 . За ці гроші ОСОБА_6 купив автомобіль Субару, який оформив на себе. Наприкінці 2022 року відповідач та його донька розійшлись, проживали окремо та ОСОБА_6 винаймав квартиру. На його запитання як автомобіль потратив до його батька, відповідач уникав відповіді.
Свідок ОСОБА_10 зазначив, що працює таксистом. До відповідача звертався за допомогою як до адвоката, так вони почали товаришувати. ОСОБА_6 познайомив його з ОСОБА_11 , як з дружиною. Відповідач користувався автомобілем Субару, після якого у нього був ОСОБА_12 пассат. У нього був офіс на ОСОБА_13 . ОСОБА_14 свідок підвозив дітей та ОСОБА_15 , один раз був у них вдома у гостях. ОСОБА_6 майже завжди опікувався дітьми.
Свідок ОСОБА_16 зазначив, що знає відповідача як адвоката, у нього своя контора, відповідач користувався автомобілем Субару. З ОСОБА_11 він також знайомий, бував у них у гостях. Сторони проживали разом, з дітьми нормальні відносини, у кінці березня 2023 року зустрічав їх у Львові на парковці. У автомобіля Субарі за словами ОСОБА_6 були проблеми з двигуном. Був випадок, коли у присутності свідка відповідач по телефону спілкувався з позивачкою та обговорював продаж автомобіля. ОСОБА_17 відповідач почав користуватись приблизно у 2023 році. Зазначив, що останній раз був у гостях у відповідача приблизно у 2023 році.
Свідок ОСОБА_18 зазначив суду, що у січні 2023 року він придбав автомобіль у ОСОБА_6 . За день до угоди відповідач показував йому автомобіль, при цьому був з дружиною. Автомобіль був не зовсім в ісправному стані, придбав він його за 300 000 грн. як зазначено у договорі. Договір укладали у сервісному центрі, гроші віддав готівкою, позивач не була присутня при продажу автомобіля.
Свідок ОСОБА_19 надав показання, що ОСОБА_11 та ОСОБА_6 знає з 2021 року, коли вони почали проживати в одному з ним будинку. Жили в одному дворі, десь раз на тиждень зустрічались, розмовляли. У перший день повномасштабного вторгнення ОСОБА_11 та ОСОБА_6 виїжджали разом, повернулись теж разом десь у середині квітня. Сім`я користувалась автомобілями ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . У автомобіля Субару були якісь технічні проблеми, тому вони вирішили його продати, куди витрачали кошти після продажу автомобіля свідку невідомо. Зазначив, що ОСОБА_6 проживав у сім`ї до весни 2024 року.
Свідок ОСОБА_22 , батько відповідача, надав показання, що син близько десяти років проживав з позивачкою, її діти від попереднього шлюбу постійно приїжджали до них у смт. Гончарівське на канікули, звали його сина татом. Свідок військовий пенсіонер, має достатній дохід. У січні 2023 року син допоміг придбати йому автомобіль Фольксваген пассат. Договір оформляли у Києві в серфісному центрі. Згодом він віддав цей автомобіль сину у користування, оскільки той залишився без автомобіля.
Суд, заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 листопада 2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . (т. 1, а.с. 10). Сторони перебували у шлюбі з 21 жовтня 2017 року (т. 1, а.с. 9).
Згідно акта, складеного 27 грудня 2024 року головою ОСББ " ЖК Коцюбинський" Євсігнєєва В.М. за участі жителів будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 - у кв. АДРЕСА_2 з грудня 2022 року по грудень 2024 року постійно зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та її діти: ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (т. 1 ст. 77, т.2 а.с. 85 зворт).
Згідно довідки Відділу №2 Бучанського районного управління поліції Національної поліції України ГУНП в Київській області від 19 лютого 2025 року за повідомленням жителів будинку АДРЕСА_1 з вересня 2018 року по травень 2024 року у буд. АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_1 , ОСОБА_26 та ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 148).
Відповідно до акта від 21 лютого 2025 року, складеного ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , громадянин ОСОБА_2 з вересня 2018 року по 08 травня 2024 року дійсно фактично проживав однією сім`єю із ОСОБА_1 та її дітьми: ОСОБА_26 та ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 . (т.1 а.с. 216, т. 2 а.с. 8).
26 лютого 2025 року ОСББ «ЖК Коцюбинське» надало відповідь, згідно якої у них відсутня інформація про місце прописки та фактичного проживання ОСОБА_2 . (т. 2, зворот а.с. 85).
Таким чином, суду надано довідки на підтвердження місця проживання позивача у кв. АДРЕСА_2 , крім того з цього приводу надали пояснення свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , покази яких різняться у періоді, по який сторони проживали однією сім`єю. Вбачаючи, що допитані судом свідки є родичами та друзями позивачки, а також друзями відповідача, їх покази суд оцінює критично нарівні з письмовими доказами, які підтверджують цей факт.
Довідку Відділу №2 Бучанського районного управління поліції Національної поліції України ГУНП в Київській області від 19 лютого 2025 року, яка містить інформацію з показів жителів буд. АДРЕСА_1 , але оформлена довідкою та не містить, ні прізвищ, ні підписів цих жителів, суд не приймає до уваги. (т. 1 а.с. 148).
Акт від 21 лютого 2025 року, складений ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , суд також не примає до уваги, оскільки в акті не зазначено підстав, за яких ці особи наділені повноваженнями складати такі акти(т.1 а.с. 216, т. 2 а.с. 8), крім того, зазначені особи не були допитані судом у якості свідків на підтвердження цих обставин.
Отже, актом Голови ОСББ " ЖК Коцюбинський" підтверджується реєстрація позивача та її дітей за адресою кв. АДРЕСА_2 з грудня 2022 року по грудень 2024 року.
Надані відповідачем скрини з мобільного телефона та фотографії, здебільшого на державні та сімейні свята поза межами місця їх проживання( квартири), дійсно підтверджують, що сторони проводили час разом, чого не заперечує і позивач у судовому засіданні, але позивач стверджує, що з грудня 2022 року вони не проживали як подружжя. Зазначення позивачем у декларації за 2022 рік продаж чоловіком автомобіля та незазначення чоловіка як члена сім`ї у деклараціх за 2023, 2024 роки, свідчить про те, що вони з грудня 2022 року припинили проживати разом та вести спільне господарство. Рух коштів по картці відповідача ( т.1 а.с 166-180) свідчить про витрати на продукти харчування дуже символічних сум та переважно алкогольних напоїв, а також не містить зарахування на карту від відчуження спірного автомобіля, замовлення - наряди (т.1 а.с. 157- 162) за своєю суттю не є фінансовими документами та не підтверджують витрат в інтересах сім`ї.
Таким чином, суду не надано письмових доказів реєстрації місця проживання сторін за однією адресою, придбання майна на користь сім`ї з грудня 2022 року, витрачання коштів на спільні цілі та доказів участі в утриманні майна один одного за цей період, тощо.
Отже, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази в справі, зокрема й показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає доведеним, що сторони, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, припинили з грудня 2022 року спільне проживання як подружжя та ведення спільного господарства.
З копії договору купівлі - продажу 8047/2023/3583355 транспортного засобу, оформленого у сервісному Центрі РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві, вбачається, що 03 січня 2023 року автомобіль SUBARU FORESTER, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , ОСОБА_2 був відчужений ОСОБА_18 за 300 000 грн. (т. 1, а.с.150).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Тобто, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання.
Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.
В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
При ухваленні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.
Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Згідно правових висновків у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, від 09 грудня 2020 року у справі №301/2231/17, від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18, від 17 серпня 2022 року у справі №545/2396/20, у випадку встановлення судом факту відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Суди також виснували, вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пунктах 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Окрім того, слід зазначити, що згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.
Судом установлено та не заперечується сторонами у справі, що автомобіль SUBARU FORESTER, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , придбаний у період перебування у шлюбі ОСОБА_2 зі ОСОБА_1 .Належних доказів того, що цей автомобіль був придбаний за кошти, позичені у батька позивача суду не надано, відповідач цю обставину заперечує, а покази свідка ОСОБА_9 , за відсутності відповідних письмових доказів, не є належним доказом на підтвердження цих обставин. Окрім того, навіть, набуття майна за позичені кошти у шлюбі не робить таке майно особистою приватною власністю одного з подружжя та не спростовує презумпції спільності майна подружжя. Також необхідно зазначити, що ОСОБА_1 не порушує питання про визнання спірного автомобіля її особистою приватною власністю майна, набутого за позичені кошти.
Отже, встановлено, що спірний автомобіль SUBARU FORESTER, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а відтак підлягає поділу між подружжям, а їх частки є рівними.
При цьому, суд зауважує, що у ході розгляду справи встановлено, що позивачці не було відомо коли саме та за яку ціну продано автомобіль SUBARU FORESTER, 2013 року випуску, що підтверджується також і даними у її декларації за 2022 рік.
У свою чергу відповідач не довів, що кошти, виручені за відчуження вказаного автомобіля використані в інтересах сім`ї з огляду на те, що вказаний автомобіль був відчужений ОСОБА_2 під час перебування сторін у шлюбі, проте у період коли сторони не проживали спільно.
Так рух коштів по картці відповідача ( т.1 а.с 166-180) свідчить про витрати на продукти харчування дуже символічних сум та переважно алкогольних напоїв, а також не містить зарахування на карту від відчуження спірного автомобіля, замовлення - наряди (т.1 а.с. 157- 162) за своєю суттю не є фінансовими документами та не підтверджують витрат в інтересах сім`ї. Крім того, за показами відповідача та показів свідка ОСОБА_18 гроші за відчуження автомобіля він отримав готівкою.
Згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у м. Києві за даними Єдиного державного реєстру транспорнтих засобів на ім`я ОСОБА_22 облікується транспорний засіб Фольксваген Пассат, 2015 року випуску, дата реєстрації в ТСЦ № 8047 05 січня 2023 року. (т.1 а.с. 94)
За показами ОСОБА_22 у судовому засіданні він згодом віддав автомобіль у користування сину, відповідачу по справі, оскільки той залишився без автомобіля. Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_10 підтвердили, що після автомобіля Субару відповідач користувався автомобілем Фольксваген.
Таким чином, на підставі досліжених та проаналізованих доказів суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 розпорядився спірним автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивача ОСОБА_1 , доказів того, що кошти, виручені від його продажу, використані в інтересах сім`ї суду не надано, тому позивач має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу.
Відповідно до висновку експерта №2200, складеного 18 грудня 2024 року середня ринкова вартість автомобіля SUBARU FORESTER, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , на дату проведення оцінки складає 539 990 грн.
Зазначений висновок експерта є належним доказом у справі, оскільки містить інформацію про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та підготовлений для подання до Чернігівського районного суду Чернігівської області.(т. 1, а.с. 46-54).
Відповідач та його представник заперечували вартість автомобіля, визначену висновком експерта № 2200, проте свого висновку не надали, клопотання про проведення відповідної експертизи не заявили, стверджували про вартість автомобіля 300 000 грн., як зазначено у договорі купівлі- продажу.
За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсацію у розмірі 1/2 частини ринкової вартості транспортного засобу марки SUBARU FORESTER, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , що складає 269 995 грн. 00 коп., тобто половину від 539 990 грн., вартості визначеної висновком експерта на час розгляду справи. А тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .
Позивачем згідно наданих квитанцій сплачено судовий збір 2 750 грн. 00 коп. (т.1 а.с. 16). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру сплачується фізичною особою у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Заявлено вимоги у сумі 269 995 грн., 1% від якої складає 2 700 грн. 00 коп. Отже, позивачем на 50 грн. 00 коп. зайво сплачено судовий збір, який за її заявою може бути повернутий із державного бюджету.
Позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 700 грн. 00 коп. в рахунок сплаченого нею судового збору при зверненні до суду, що становить 1% ціни позову.
Доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату висновку експерта матеріали справи не містять.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12,13, 83, 89, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 - 269 995 грн. 00 коп., що становить 1/2 частину ринкової вартості транспортного засобу марки SUBARU FORESTER, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 - 2 700 грн. 00 коп. в рахунок сплаченого судового збору.
Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо повне рішення не було вручено в день його проголошення учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 22 серпня 2025 року.
Суддя Л. В. Хоменко