РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2085/25

21 серпня 2025 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

представника відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором позики №2675353 в розмірі 17250 грн., за кредитним договором №50911-04/2024 в розмірі 19950 грн., за кредитним договором в розмірі 16636,34 грн., всього разом 53836,34 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 20 травня 2024 року між відповідачкою ОСОБА_2 та ТзОВ «1Безпечним агентством необхідних кредитів» було укладено договір позики №2675353 в електронній формі, згідно якого відповідачу товариством надано було кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський картковий рахунок клієнта.

Вказує, що 14.06.2021 року між ТзОВ «1Безпечним агентством необхідних кредитів» та ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до відповідача за договором позики №2675353 в сумі 17250 грн.

30.04.2024 між відповідачкою ОСОБА_2 та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» було укладено кредитний договір №50911-04/2024 в електронній формі, згідно якого відповідачу товариством надано було кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський картковий рахунок клієнта.

21.10.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №21102024, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до відповідача за кредитним договором №50911-04/2024 в сумі 19950 грн.

24.04.2024 між відповідачкою ОСОБА_2 та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» було укладено кредитний договір №39802-04/2024 в електронній формі, згідно якого відповідачу товариством надано було кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський картковий рахунок клієнта.

19.11.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19112024, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до відповідача за кредитним договором №39802-04/2024 в сумі 6913,94 грн.

Зазначає, що всупереч умовам договорів, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів.

Також зазначає, що з моменту отримання прав вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

05.08.2025 від представника відповідачки адвоката Середи О.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволені позову просить відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідачки 5000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В обґрунтування відзиву зазначає, що до позовної заяви не додано жодного доказу перерахування грошових коштів на виконання вказаних договорів; нарахування відсотків за користування кредитними коштами за договороми №3802-04-2024 та №50911-04/2024 було здійснено з порушенням закону України «Про споживче кредитування»; позивачем не доведено отримання права вимоги за вказаними кредитними договорами.

08.08.2025 представником позивача було надано відповідь на відзив, згідно якого позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.

В обґрунтування відповіді зазначає, що у відзиві відповідач не заперечує факт отримання грошових коштів. Вказує, що відповідачем, як власником карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти не було надано доказів на спростування позовних вимог, а саме що відповідачці кошти не були зараховані на картковий рахунок. Зазначає, що ним було надано всі наявні документи за кредитними договорами, які були передані первісним кредитором в рамках укладених договорів факторингу. Окрім того вказує, що розмір витрат відповідача на правову допомогу є неспівмірним із складністю справи, а також що не надано доказів оплати гонорару адвоката, оформленого у встановленому законом порядку.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив суд проводити розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та просила суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 20 травня 2024 року відповідача ОСОБА_2 уклала з ТзОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №2675353 (а.с.9-11).

У п.2.1-2.3 договору передбачено, що сума позики становить 5000 грн., строк позики 30 днів, базова процентна ставка 1,5%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою складає 2,70%.

14 червня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором позики №76539387 від 31.07.2023 року (а.с.13-20).

Встановлено, що 30 квітня 2024 року ОСОБА_2 уклала з ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» договір про надання фінансового кредиту №50911-04/2024 (а.с.27-32).

Відповідно до умов вказаного договору, розмір кредиту - 7000 грн., кредит надається строком на 120 днів, денна процента ставка 1,5%.

21 жовтня 2024 року між ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №21102024, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором позики №50911-04/2024 від 30.04.2024 року (а.с.43-47).

Встановлено, що 23 квітня 2024 року ОСОБА_2 уклала з ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» договір про надання фінансового кредиту №39802-04/2024 (а.с.48-53).

Відповідно до умов вказаного договору, розмір кредиту - 7000 грн., кредит надається строком на 120 днів, денна процента ставка 1,5%.

19 листопада 2024 року між ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №19112024, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором позики №39802-04/2024 від 23.04.2024 року (а.с.64-68).

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вказаними кредитними договорами у відповідача виникла заборгованість у загальній сумі 53836,34 грн.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18).

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Підставою бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти господарських операцій і повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19) вказано, "що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі."

На підтвердження позовних вимог позивачем ТзОВ «ФК «Європейською агенцією з повернення боргів» копію договору позики №2675353 від 20.05.2024, копію договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021, витяг з Реєстру боржників, а також розрахунок заборгованості за вказаним договором.

Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (№ 342/180/17) та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 року (№ 6-16цс15).

Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі договору позики №2675353 від 20.05.2024 та наявність у неї заборгованості перед позивачем у заявленому розмірі.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу були перераховані грошові кошти на виконання договору позики №2675353 від 20.05.2024.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Наданий розрахунок є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 року у справі №910/1580/18; від 23.09.2019 року у справі №910/10254/18.

Самі по собі витяг з реєстру боржників до договорів факторингу та розрахунки заборгованості, складений позивачем, не є належним та достатнім доказом отримання відповідачем кредиту.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що на час укладення договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року боргові зобов`язання за договором позики №2675353 від 20.05.2024 року, ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Оскільки, відповідно до положень ст.81 ЦПК України, доказування не може гуртуватися на припущеннях, а позивачем не надано було суду належних доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідачки, і як наслідок не підтверджено належними та допустимими доказами факту наявності у відповідача заборгованості по договору позики №2675353 від 20.05.2024, а тому суд приходить до висновку, що у задоволені позову в цій частині слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Що стосується договору про надання фінансового кредиту №50911-04/2024 від 30.04.2024 та договору про надання фінансового кредиту №39802-04-2024 від 23.04.2024 то суд зазначає наступне.

Так, відповідно п.1.6 вказаних договорів, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.

Судом встановлено, що первісний кредитор ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» умови зазначених договорі виконав належним чином, що підтверджується листами сервісу онлайн платежів №3466_52 від 30.01.2025 та №3466_51 від 30.01.2025 (а.с.60, 39).

Окрім, того з розрахунків заборгованості за вказаними договорами, які були надані позивачем та які були складені первісним кредитором, судом встановлено, що відповідачка здійснювала погашення заборгованості по вказаних договорах, про що також зазначено і представником відповідачки у відзиві на позовну заяву.

Більше того, суд звертає увагу, що зазначені договори містять персоналі дані відповідачки, а відповідачкою в силу положень ст.81 ЦПК України не було надано жодних доказів, що її персональні дані були використанні сторонніми особами, а також, що платіжна картка № НОМЕР_1 їй не належить.

Окрім того, відповідачка як власник карткового рахунку № НОМЕР_1 не була позбавлена можливості надати суду виписку з рахунку, яка б підтверджувала чи спростовувала факт зарахування грошових коштів у кредит по вказаних договорах.

Відповідно до Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитору зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно п.1.2 Договору факторингу №21102024 від 21.10.2024, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною чого договору (а.с.43-45).

Встановлено, що 21.10.2024 між позивачем та ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» було підписано акт прийму передачі реєстру боржників за договором факторингу №21102024 від 21.10.2024, який скріплений печатками сторін (а.с.46).

З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №21102024 від 21.10.2024, судом встановлено, що позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за договором №50911-04/2024 в сумі 19950 грн. з яких 7000 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням; 9450 грн. сума заборгованості за процентами; 3500 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с.47).

Згідно п.1.2 Договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною чого договору (а.с.64-66).

Встановлено, що 19.11.2024 між позивачем та ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» було підписано акт прийму передачі реєстру боржників за договором факторингу №191124/2 від 19.11.2024, який скріплений печатками сторін (а.с.67).

З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024, судом встановлено, що позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за договором №39802-04/2024 в сумі 16636,34 грн. з яких 6913,94 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням; 6222,60 грн. сума заборгованості за процентами; 3499,80 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с.68).

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт отримання права вимоги за договором про надання фінансового кредиту №50911-04/2024 від 30.04.2024 та договором про надання фінансового кредиту №39802-04-2024 від 23.04.2024, однак суд не погоджується з наданими позивачем розрахунками.

Відповідно до положень ст.ст. 1048, 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.

Так, відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту №50911-04/2024, розмір кредиту 7000 грн., строк кредитування 120 днів., з 30.04.2024 по 27.08.2024, денна процентна ставка 1,5% (а.с.27-32).

Відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту №39802-04/2024, розмір кредиту 7000 грн., строк кредитування 120 днів., з 23.04.2024 по 20.08.2024, денна процентна ставка 1,5%.

Згідно частин 4, 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.

Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Відповідно до положення п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», положення ч.5 ст.8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки, вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" №3498-ІХ від 22.11.2023р (далі Закон №3498).

Так, протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %,протягом наступних 120 днів - 1,5 %. День набрання чинності Закону №3498 є 24.12.2023р.

Починаючи з 24.12.2023р. денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024р. не більше 1,5%, з 20.08.2024р. не більше 1%.

Таким чином, базова процентна ставка за договором фінансового кредиту №50911-04/2024 за період 20.08.2024 по 27.08.2024 (8 днів) та за договором фінансового кредиту № 39802-04/2024 за 20.08.2024 (1 день) повинна бути не більше як 1%, як це визначено вищевказаними нормами Законів, а не 1,5% як це визначено умовами договорів.

Так, за договором фінансового кредиту №50911-04/2024 відсотки за період з 30.04.2024 по 19.08.2024 повинні становити 11760 грн., а за період з 20.08.2024 по 27.08.2024 - 560 грн. а всього разом 12320 грн.

За договором фінансового кредиту №39802-04/2024 відсотки за період з 23.04.2024 по 19.08.2024 повинні становити 12495 грн., а за 20.08.2024 - 70 грн. а всього разом 12565 грн.

З розрахунку заборгованості за договором фінансового кредиту №50911-04/2024 судом встановлено, що відповідачкою було частково погашено заборгованість, а саме в сумі 3150 грн., а тому з відповідачки на користь позивача за вказаним договором підлягає до стягнення 16170 грн. (7000 грн./сума кредиту/ + 12320 грн. /відсотки за користування кредитом/ - 3150 грн. /сплачена сума заборгованості).

З розрахунку заборгованості за договором фінансового кредиту №39802-04/2024 судом встановлено, що відповідачкою було частково погашено заборгованість, а саме в сумі 5325,24 грн. (5525,24+86,06), а тому з відповідачки на користь позивача за вказаним договором підлягає до стягнення 13951,70 грн. (7000 грн./сума кредиту/ + 12565 грн. /відсотки за користування кредитом/ - 5325,24 грн. /сплачена сума заборгованості).

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Встановлено, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває на цей час.

Враховуючи вищенаведене нарахування штрафів за зазначеними кредитними договорами є безпідставним, а тому суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 30121,70 грн. з яких за договором про надання фінансового кредиту №50911-04/2024 від 30.04.2024 в сумі 16170 грн., за договором про надання фінансового кредиту №39802-04/2024 від 23.04.2024 в сумі 13951,70 грн.

Що стосується судових витрат, то суд вирішив це наступним чином.

Відповідно до договору про надання правової допомоги та представництво інтересів від 30.07.2025, звіту про фактично надані послуги до договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 30.07.2025 за період з 30.07.2025 по 05.08.2025), акту надання послуг №б/н від 05.08.2025, квитанції до прибуткового касового ордеру №03 від 01.08.2025, встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідачки становить 5000,00 грн.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1-4 ч. 4.ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд, у відповідності до ст.141 ЦПК України, вирішив стягнути з відповідачки на користь позивача понесені нею документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1694,18 грн., а з позивача на користь відповідачки, понесені витрати за послуги з надання професійної правової допомоги в сумі 2203 грн.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Європейської агенції з повернення боргів» (, місце знаходження м.Київ, вул.Симона Петлюри 30, реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за кредитним договором №50911-04/2024 в розмірі 16170 (шістнадцять тисяч сто сімдесят) грн., за кредитним договором №39802-04/2024 в розмірі 13951 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одну) грн. 70 коп., всього разом 30121 (тридцять тисяч сто двадцять одну) грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Європейської агенції з повернення боргів» (, місце знаходження м.Київ, вул.Симона Петлюри 30, реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк») суму сплаченого судового збору в розмірі 1694 (одна тисяча шістсот дев`яносто чотири) грн. 18 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Європейської агенції з повернення боргів» на користь ОСОБА_2 2203 (дві тисячі двісті три) грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , м.Київ, вул.Симона Петлюри 30, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 25.08.2025.

СуддяО. С. Цвіркун