Справа № 364/720/25
Провадження № 2-н/364/60/25

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

25.08.2025 розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України»» (; адреса місцезнаходження: вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116; далі ТОВ «ГК «Нафтогаз України») до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; адреса, зазначена у заяві: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 12.08.2025 надійшла зазначена заява ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у загальному розмірі 45 788,50 грн.

Відомості щодо зареєстрованого місця проживання Боржника одержано з відомостей Єдиного державного демографічного реєстру на запит суду від 13.08.2025 (а.с. 17) у порядку частин четвертої сьомої статті 165 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) та через розбіжності цих відомостей із зазначеними в заяві ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від відділу «ЦНАП» виконавчого комітету Володарської селищної ради Київської області на додатковий запит суду від 13.08.2025, відповідь надійшла до суду 14.08.2025 (одержано суддею 25.08.2025 через тимчасову непрацездатність, а.с. 21-22).

За наслідками перевірки відомостей щодо місця проживання Боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом встановлено, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 28.10.2021 (а.с. 19).

Водночас зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що заборгованість з Боржника стягується за іншою адресою проживання ( АДРЕСА_2 ), при цьому заявлена заборгованість стягується за період з травня 2022 року до липня 2025 року (включно), тобто вже після того, як Боржник був зареєстрований за іншою адресою місця проживання.

За таких обставин, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення зазначеної заяви ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 та видачі судового наказу за цією заявою, суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому названим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з норами частин першої третьої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема, у порядку наказного провадження, яке призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення (пункт 1 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження»).

Отже, наказне провадження один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог і доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти. Одними із характерних ознак наказного провадження є: спрощеність, оскільки має місце «урізана» цивільна процесуальна форма; на нього не поширюються принципи гласності, усності, безпосередності, змагальності; відсутність стадійності цивільного процесу; судовий наказ видається за відсутності сторін; документарна видача судового наказу здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів, поданих заявником.

Як визначено частиною першою статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу, зокрема вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК України).

За загальним правилом, що вбачається зі змісту пункту 7 частини першої статті 168 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Разом з тим, згідно з вимогами до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, визначеними статтею 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено, окрім іншого, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; до заяви додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (пункти 4, 5 частини другої, пункт 4 частини третьої статті 163 ЦПК України).

Наведені приписи свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права. Відтак, розглядаючи заяву про видачу судового наказу, суд має встановити обставини виникнення або порушення права грошової вимоги, щодо стягнення якої подано відповідну заяву, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Аналогічні роз`яснення викладено в пункті 13 згаданої вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про те, що у разі заявлення вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Як наведено вище, зі змісту заяви ТОВ «ГК «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу вбачається, що заборгованість з Боржника стягується за адресою, за якою Боржник не проживає, оскільки з 28.10.2021 зареєстрований за іншою адресою місця проживання, при цьому заявлена заборгованість стягується за період з травня 2022 року до липня 2025 року (включно), тобто вже після того, як Боржник був зареєстрований за іншою адресою місця проживання.

Проте матеріали заяви не містять жодних доказів на підтвердження споживання послуг (споживання природного газу) саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням наведеної вище суперечності у відомостях щодо його адреси місця проживання, зазначеною у заяві та з`ясованою судом у порядку виконання вимог частин четвертої сьомої статті 165 ЦПК України.

Таким чином, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), суд не вбачає наявність належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження заявлених у заяві про видачу судового наказу вимог, зокрема про наявність відповідних правових відносин Заявника з ОСОБА_1 у згаданий період (з травня 2022 року до липня 2025 року), обізнаність останнього про наявність таких відносин, боргових зобов`язань, їх розміру тощо, оскільки жоден з наданих суду доказів не містить ані підпису Боржника, ані підтвердження принаймні направлення адресованих йому повідомлень, участі у проведенні звірці тощо, зважаючи на суперечливість відомостей щодо його місця проживання.

Усе наведене в своїй сукупності не надає суду можливості перевірити правильність і встановити особу Боржника із достовірним зазначенням всіх необхідних для виконавчого документа, яким є судовий наказ, відомостей, що передбачені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», і, як наслідок, перевірити правильність і безспірність заявленої саме до Боржника вимоги про стягнення заборгованості.

Згідно з частиною другою статті 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до пунктів 1, 8 частини першої, частини другої статті 165 ЦПК України у разі, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України, а також якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, суддя відмовляє у видачі судового наказу, про що постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З огляду на наведене та вимоги статей 163, 165 ЦПК України, враховуючи ненадання суду доказів, які підтвердили б обставини, якими Заявник ТОВ «ГК «Нафтогаз України» обґрунтовує свої вимоги до Боржника ОСОБА_1 , тобто докази виникнення у Заявника права грошової вимоги саме до названого Боржника, тому суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення заяви ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та видачі судового наказу за цією заявою, а відтак у видачі судового наказу слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 4, 13, 19, 80, 89, частиною третьою статті 124, статтями 161-167, 186, 258-261, 272, 273, 351-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України»» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у загальному розмірі 45 788,50 грн. відмовити.

Роз`яснити Заявникові, що відмова у видачі судового наказу з наведених у цій ухвалі підстав, передбачених пунктами 1, 8 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина перша статті 166 ЦПК України).

Роз`яснити Заявникові, що в разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається, а зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви, у разі пред`явлення стягувачем відповідного позову до боржника (частина друга статті 164 ЦПК України).

Копію цієї ухвали суду надіслати Заявникові.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. А. Макаренко