Справа № 595/1215/25
Провадження № 2-о/595/115/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2025 місто Бучач

Суддя Бучацького районного суду Тернопільської області Содомора Р.О., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Золотопотіцька селищна рада, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Оринник Н.С., звернувся до суду із заявою, в якій просять визнати недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , встановлення над ним опіку і призначити його опікуном ОСОБА_1 .

Дослідивши подану заяву, суд прийшов до такого висновку.

Як слідує з поданої заяви, ОСОБА_2 , якого заявник просить визнати недієздатним, встановити над ним опіку та призначити йому опікуна, є далекою родиною та близьким сусідом ОСОБА_1 , який здійснює за ним догляд.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Частинами четвертою та п`ятою статті 63 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини 3 статті 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Стаття 2 СК України визначає учасників сімейних відносин, які регулює Сімейний кодекс України.

Згідно частини 4 статті 2 СК України Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між тіткою, дядьком та племінниками, а також між іншими родичами за походженням.

З аналізу частини 4 статті 2 СК України випливає висновок, що такі особи, як: тітка, дядько, племінники та чоловік/дружина племінників, чоловік/дружина рідної сестри/брата виділені з кола єдиних сімейних правовідносин.

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17.

Обґрунтовуючи можливість звернення до суду з даною заявою, заявник зазначає, що ОСОБА_2 проживає сам, мати та батько хворого померли, брат хворого, ОСОБА_3 , фактично проживає у м. Києві, інших близьких родичів у ОСОБА_2 немає.

Враховуючи викладені вище положення чинного законодавства, ОСОБА_1 до кола близьких родичів не належить, а відтак самі по собі обставини що ОСОБА_1 допомагав ОСОБА_2 та доглядав за ним не наділяють заявника правом звертатись до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним.

Разом з цим, ОСОБА_1 не надав жодного документу на підтвердження того, що ОСОБА_2 являється йому родичем. Суду не надано також доказів про те, що заявник ОСОБА_1 пов`язаний з ОСОБА_2 спільним побутом і що у них є взаємні права й обов`язки осіб, у них наявні спільний бюджет та спільні витрати тощо, що давало б підстави визначити їх особами, які складають сім`ю. Інші докази на підтвердження цих обставин до заяви не додані.

Крім того, зареєстрованим місцем проживання заявника ОСОБА_1 згідно долученої до матеріалів справи довідки №657 від 29.07.2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб є АДРЕСА_1 , в той час, як зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , згідно довідки №655 від 29.07.2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, системний аналіз зазначених вище норм законодавства та наданих суду документів не підтверджує, що ОСОБА_1 є близьким родичем ОСОБА_2 незалежно від їх спільного проживання, а відтак і особою, уповноваженою на звернення до суду з даною заявою.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , виходячи із відомостей доданих до заяви, не належить до обмеженого переліку осіб, які відповідно до ч.3 ст. 296 ЦПК України мають право звернутись до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним, він не наділений правом на звернення до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним, що є підставою для відмови у відкритті провадження за поданою заявою.

Згідно ч.2 ст. 186 ЦПК України, про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала.

До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді (ч.3 ст.186 ЦПК)

Відповідно ч.4 ст.186 ЦПК України, ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду

Керуючись, ст. ст. 186, 259, 260, 261, 0296 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Золотопотіцька селищна рада, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: Р. О. Содомора