Номер провадження: 22-ц/813/4619/25
Справа № 505/4484/24
Головуючий у першій інстанції Івінський О. О.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Івінського О.О., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 04 грудня 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , та просить розірвати укладений між ними шлюб, який був зареєстрований 09 жовтня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, за актовим записом № 841.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2004 року, мають двох спільних дітей. Сторони фактично перестали підтримувати між собою шлюбні відносини з квітня 2022, так як сімейні стосунки останнім часом у них не склалися, постійно виникали сварки, так як кожний має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Тому можливість подальшого спільного життя і збереження шлюбу стало неможливим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13.02.2025 скасувати та постановити по справі нову постанову суду, якою мотивувальну частину рішення суду змінити, та вказати: підставою для розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є зрада з боку ОСОБА_1 та між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній спір про спільно нажите майно.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржуване рішення постановлено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи.

Позивач не навів жодного доказу, який би підтверджував би те, що між нами сімейне життя не склалося, а обмежився загальними обтічними фразами.

ОСОБА_1 в позовній заяві вказав, що спір про майно між подружжям відсутній, однак суд, в рішенні суду, цю обставину не вказав.

ОСОБА_2 наполягає на тому, щоб діти проживали з нею, а не з позивачем.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання в режимі відеоконференції з`явився представник відповідачки та надав суду пояснення, позивач не просив про відкладення, що не перешкоджає апеляційному перегляду.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, сторону скаржника, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не отримала копію позовної заяви та повістку на 13.02.2025, оскільки повідомлення направлене за адресою відповідача повернулось з відміткою «адресат відсутній», тобто відповідачу не було відомо про розгляд справи взагалі.

Колегія суддів враховуючи категорію спору, зазначає, що судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи положення п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене вище судова колегія погоджується з доводами апелянта в частині неналежного повідомлення сторони про судовий розгляд та про існування відповідного спору, та про скасування відповідного рішення з цих підстав.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №295/5011/15-ц (касаційне провадження № 61-1125св17).

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що шлюб, зареєстрований 09 жовтня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, за актовим записом № 841, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.02.2009, актовий запис № 84), та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження виданого повторно серії НОМЕР_3 від 16.02.2016, актовий запис № 439).

ОСОБА_1 в позові зазначає, що сімейне життя погіршилось, проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, окрім короткострокових відпусток, спільного господарства не підтримують. Вказує, що фактично на даний час шлюб існує лише формально.

Зазначає, що подальше збереження шлюбу, примирення та спільне проживання неможливе. Спір про майно відсутній.

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим. Збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі сторона відповідача фактично не заперечує проти розірвання шлюбу.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що підставою розлучення є зрада з боку позивача, оскільки це немає вирішального значення для розірвання шлюбу, та відповідачем не надано будь яких доказів на підтвердження та є лише припущенням сторони відповідача.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд керується фактом відсутності спільного проживання, взаєморозуміння, спільного ведення господарства, тобто розпадом сім`ї, а не моральними аспектами (зрада, аморальна поведінка тощо).

Щодо посилання ОСОБА_2 на те, щоб діти проживали з нею, а не з позивачем, то апеляційний суд зазначає, що з позову вбачається, що позивач зазначав, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати з відповідачем, а тому фактично спір в цій частині є відсутнім.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованим, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 114 ч. 2 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Враховуючи те, що відповідач не вказала на якому прізвищі бажає залишитись після розірвання шлюбу, тому суд залишає їй шлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення єпорушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Кресюна Василя Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 13 лютого 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 09 жовтня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, за актовим записом № 841, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу відповідачу залишити шлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко