головуючий у суді І інстанції Сіромашенко Н. В.
провадження № 22-ц/824/9317/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 734 грн 65 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не з`явився у судові засідання, призначені на 17 лютого 2025 року та 06 березня 2025 року, був належним чином сповіщений про місце та час розгляду справи. При цьому в судовому засідання 23 квітня 2024 року явка позивача була визнана обов`язковою.

У зв`язку з повторністю неявки позивача на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року та направити справу до Шевченківського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що позивач не з`явився у судові засідання 17 лютого 2025 року та 06 березня 2025 року.

Наголошує, що такі твердження не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Апелянт вказує, що справа є малозначною.

На його думку, не зрозумілим є, з яких підстав судом першої інстанції 23 квітня 2024 року визнано явку позивача обов`язковою.

Разом з тим посилається на те, що жодного процесуального документа з цього питання з матеріалах справи не міститься.

Крім того вказує, що позивач має представника, який брав участь у судовому засіданні, а також заявляв клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Зазначає, що позивачу з протоколу судового засідання від 09 жовтня 2024 року стало відомо про те, що його явку визнано обов`язковою (до цього позивач подавав заяви про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами).

Позивачем до суду подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки він є багатодітним батьком та з початку введення воєнного стану у країні проживає за кордоном і немає можливості з`явитися особисто до суду.

Зазначає, що матеріалами справи підтверджується відсутність повторної неявка позивача у судове засідання, більш того звертає увагу, що позивач активно бере участь у судових засіданнях, подає клопотання та зацікавлений у вирішення спору по суті.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Пустового Б.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив обґрунтовано тим, що у судовому засіданні 14 листопада 2024 року позивач брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, проте зв`язок був неякісний і відповіді апелянта переривалися та були незрозумілими.

Суддя нагадав апелянту, що його явка була визнана обов`язковою, тому повідомив йому, щоб він має особисто з`явитися у наступне судове засідання.

23 грудня 2024 року ані позивач, ані його представник адвокат Поддимай А.Б. не підключилися до судового засідання у режимі відеоконференції, судове засідання було відкладено на 20 січня 2025 року.

20 січня 2025 року та 17 лютого 2025 року представник відповідача з`являвся в суд на судові засідання, однак розгляд справи, як було повідомлено секретарем судового засідання, відкладено з причини хвороби судді (20 січня 2025 року) та неявки позивача (17 лютого 2024 року).

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника, у якому він підтримав вимоги апеляційної скарги.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Статтею 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 частини 2 цієї статі, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов:

1) належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання;

2) повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка;

3) ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до протоколу судового засідання від 23 квітня 2024 року, у яке сторони не з`явилися, було ухвалено відкласти розгляд справи та визнати явку позивача обов`язковою. Разом із тим, судом першої інстанції не обґрунтовано необхідність обов`язкової явки позивача (а.с. 160).

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, явка якого була визнана судом обов`язковою, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не з`явився у судові засідання, призначені на 17 лютого 2025 року та 06 березня 2025 року без поважних причин.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач, який проживає закордоном, неодноразово брав участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції, має представника, який також брав участь у розгляді справи, а також ОСОБА_1 заявлялися клопотання про розгляд справи за його відсутністю за наявними у справі матеріалами від 18 червня 2024 року та 11 серпня 2024 року (а.с. 161,165).

Враховуючи предмет (стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів) та ціну позову (9 734 грн 65 коп.) указана справа є малозначною.

Разом із тим, судом першої інстанції не обґрунтовано необхідність явки позивача, який є багатодітним батьком та проживає разом із дітьми закордоном, у судове засідання особисто, з урахуванням того, що указана справа є малозначною, позивач має представника, а також майже у кожне судове засідання заявляв клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції, а крім того подав два клопотання про розгляд справи за його відсутності наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 14 серпня 2025 року

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська