У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/757/25

2-з/609/6/2025

14 серпня 2025 року суддя Шумського районного суду Тернопільської області Харлан М.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Притули Оксани Богданівни про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Притула Оксана Богданівна звернулась до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецьких областях (філія ГСЦ МВС) про визнання договорів купівлі-продажу недійсними. Питання щодо відкриття провадження не вирішено.

Одночасно із позовною заявою представник позивача подала до суду заяву, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження рухомого майна:

-автомобіля Volvo V50 2007 р.в., № куз. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 ;

-автомобіля Skoda fabia, 2013 р.в., № куз. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5 .

В обґрунтування заявлених вимог представник заявника вказує на те, що 01.03.2024 р. Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області ухвалив рішення у справі № 607/5112/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яким вирішено, зокрема, стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану матеріальну шкоду у розмірі 318798 грн. 81 коп. та компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2024 р. у справі №607/5112/23 було залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 19.06.2024 р.

У добровільному порядку судове рішення ОСОБА_2 не виконував.

За заявою ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. 08.08.2024 р. було відкрито виконавче провадження № 75746689.

В ході виконавчого провадження виконавцем було винесено постанову про арешт майна та коштів боржника. З арештованих рахунків ОСОБА_2 було стягнуто та перераховано стягувачу 12140,53 грн. Виконати судове рішення в повному обсязі не видалось можливим у зв`язку з відсутністю коштів чи майна боржника, на які можливо було б звернути стягнення.

Поряд із цим, на момент розгляду справи №607/5112/23 в суді, за ОСОБА_2 було зареєстровано таке рухоме майно: причіп Krone sdc 27 2005 р.в., автомобіль Volvo V50 2007 р.в., № куз. НОМЕР_1 , автомобіль Skoda fabia, 2013 р.в., № куз. НОМЕР_2 . Однак, виконати судове рішення від 01.03.2024 р. за рахунок причіпа, не вдається можливим, в ході виконавчого провадження місцезнаходження даного майна боржника не виявлено. Інше рухоме майно відповідачем ОСОБА_2 було відчужено, зокрема автомобіль Volvo V50 2007 р.в. було відчужено ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №6141/2024/4352846, автомобіль Skoda fabia, 2013 р.в. відчужено ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №6141/2023/3929408 від 12.07.2023 р. У подальшому, 30.04.2024 р. ОСОБА_4 відчужив даний транспортний засіб ОСОБА_5 .

Тобто, ОСОБА_2 , відчуживши зазначені транспорті засоби під час розгляду справи та на день проголошення рішення про стягнення з нього грошової компенсації, діяв недобросовісно, з метою уникнення можливості виконання рішення суду.

Про зазначені дії відповідача позивачу стало відомо лише в ході виконання судового рішення у справі № 607/5112/23.

Вважає, що для захисту прав позивача у вищеподаному позові існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову.

Зокрема, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження транспортних засобів дозволить ефективно виконати рішення у разі задоволення позовних вимог.

У випадку невжиття таких заходів відповідачі, як власники транспортних засобів можуть розпорядитись цим майном на власний розсуд, в тому числі відчужити, що унеможливить поверненню їх у власність ОСОБА_2 .

Вважає, що забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження автомобіля Volvo V50 2007 р.в., що належить на праві власності ОСОБА_3 та автомобіля Skoda fabia, 2013 р.в., що належить на праві власності ОСОБА_5 не призведе до обмеження прав відповідачів, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав ОСОБА_1 , що відповідає справедливим та співмірним заходам забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд доходить до таких висновків.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом: заборони вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Пункт 6 вказаної Постанови містить роз`яснення про те, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу (постанова Верховного Суду від 11 травня 2022 року, справа № 317/2155/21).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Встановлено, що предметом позову є визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Отже, суд встановив, що виниклий між сторонами спір є реальним, а відтак приймаючи рішення по суті заяви про забезпечення позову, суд дотримується принципів співмірності та пропорційності застосування заходів забезпечення позову, які полягають в дотриманні балансу вимог позивача з можливими негативними наслідками для відповідачів.

Такий захід має на меті, зокрема, запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак утрудненню чи неможливості виконання цього рішення. У силу об`єктивних обставин існує ймовірність передачі відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу майнових прав на користь третіх осіб, що призведе до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору, у зв`язку із наявністю нових власників на автомобілі, а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншим позовом для захисту її порушених прав. Окрім того, у випадку невжиття таких заходів відповідачі, як власники транспортних засобів можуть розпорядитись цим майном на власний розсуд, що унеможливить поверненню їх у власність ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що згідно листа №31/2190 АЗ-17882 -2025 Головного сервісного центру МВС від 16.07.2025 року ОСОБА_3 являється власником транспортного засобу Volvo V50 2007 р.в. на підставі договору купівлі-продажу №6141/2024/4352846, а ОСОБА_5 являється власником транспортного засобу Skoda fabia, 2013 р.в., а тому накладення заборони щодо відчуження цього майна не скасовує їх права володіти і користуватися вищевказаними транспортними засобами.

Водночас, суд вважає, що невжиття саме такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася з позовом до суду.

Тому, на думку суду, наведений захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та убезпечить позивача в необхідності звертатися за захистом своїх порушених прав з іншими позовами до суду.

У відповідності до частин 1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З наданих до суду документів, вбачається, що позивач зареєстрована на території України, в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження того, що майновий стан позивача або її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, у зв`язку з чим, судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Притули Оксани Богданівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецьких областях (філія ГСЦ МВС) про визнання договорів купівлі-продажу недійсними - задовольнити.

Заборонити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) вчиняти будь які дії щодо відчуження автомобіля марки Volvo V50 2007 р.в., № куз. НОМЕР_1 , належний останньому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №6141/2024/4352846 від 01.03.2024 р.

Заборонити ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 адреса проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) вчиняти будь які дії щодо відчуження автомобіля марки Skoda fabia, 2013 р.в., № куз. НОМЕР_2 , належний останній на праві власності.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає до негайного виконання.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, відповідно до ст. 158 ЦПК України.

Копію ухвали для виконання направити Тернопільському відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Регіональному сервісному центру ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецьких областях.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду складена 14 серпня 2025 року.

Суддя: М.В. Харлан