Єдиний унікальний номер судової справи: 486/1346/24
Номер провадження: 22-ц/812/801/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Серебрякової Т.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Чистою В.В.,

за участю: відповідачки - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді - Далматової Г.А. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позов обґрунтовував тим, що з 18 серпня 2007 року перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 лютого 2020 року розірвано.

За час спільного сімейного життя, у 2013 році придбали автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та за домовленістю право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_1 , про що 15 січня 2013 року видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Спірний автомобіль набутий у власність в період зареєстрованого шлюбу є об`єктом права спільної сумісної власності, між тим після розірвання шлюбу автомобіль знаходиться у користуванні та володінні відповідачки, яка вона в категоричній формі відмовляється давати його в користування та відмовляється відшкодовувати половину його вартості.

Автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі, а відтак позивач вважає, що найефективнішим способом захисту його права на спільне сумісне майно, а саме, автомобіль, який є неподільною річчю, є стягнення з відповідачки грошової компенсації половини вартості автомобіля, яка згідно експертного звіту про вартість майна становить 464 110 грн.

Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та в порядку поділу майна стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна подружжя в сумі 232 055 грн та судові витрати в сумі 2320,55 грн.

15 жовтня 2024 року відповідачка звернулась до суду із заявою про застосування строків позовної давності. У заяві зазначила, що дійсно під час перебування у шлюбі з відповідачем ними було придбано автомобіль. Під час розірвання шлюбу сторони вирішили, що діти залишаться проживати з нею, в зв`язку з чим вищезазначений автомобіль залишиться у її власності для забезпечення потреб дітей та їхнього побуту. Про цей факт позивачу було відомо ще після розірвання шлюбу, а саме, 15 лютого 2020 року, але з даним позовом до суду він звернувся лише у серпні 2024 року, з порушенням строку позовної давності.

12 листопада 2024 року позивач надав суду заперечення на заяву відповідачки про застосування строків позовної давності. Зазначив, що хоча шлюб між ними було розірвано ще 15 лютого 2020 року, натомість до середини 2023 року, вони жили однією сім`єю та до вересня 2023 року він вільно володів та користувався спільним автомобілем, ремонтував, заправляв, оформляв поліси цивільного страхування, тощо, виїжджав на ньому за межі території України. Тобто, майже весь період після розірвання шлюбу і до вересня 2023 року автомобіль був у спільному володінні та користуванні з відповідачкою, яким вони користувалися за потреби кожного, оскільки проживали однієї сім`єю та вели спільне господарство. Лише починаючи з вересня 2023 року, відповідачка в порушення його прав власності, забрала автомобіль та відмовилась надавати його йому у користування та/або сплатити половину вартості автомобіля. Таким чином, про порушення своїх прав стосовно права володіння та користування автомобілем йому стало відомо лише з вересня 2023 року, відтак строк на звернення до суду з позовом про поділ майна вважає не пропущеним.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 березня 2025 року позов задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно набуте під час шлюбу, а саме, автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 ,сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна подружжя автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 232 055 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що спірне майно автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 придбано у період перебування сторін у шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, отже, вказане майно підлягає поділу між подружжям у рівних частках. Автомобіль є неподільною річчю, а тому вимоги про стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації за частку у власності на спірний автомобіль слід розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідачки (залишення у власності в цілому) та стягнення компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Суд прийняв звіт про незалежну оцінку автомобіля, надану позивачем, як письмовий доказ вартості майна придбаного в період шлюбу, згідно якого вартість спірного автомобіля складає 464 110 грн.

Також, суд першої інстанції взяв до уваги зауваження відповідачки щодо незгоди з визначеною позивачем вартістю спірного автомобіля. При цьому зазначив, що сторонам було роз`яснено право на призначення експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи, але експертиза по справі не проводилась, оскільки сторони такого клопотання не заявляли.

Зважаючи на встановлений процесуальним законодавством України принцип диспозитивності цивільного судочинства та ненадання відповідачем інших, альтернативних доказів з приводу вартості вищевказаного майна, у суду були відсутні правові підстави для відхилення представлених позивачем доказів з цього приводу.

Враховуючи вищенаведені обставини, принцип розподілу майна подружжя в натурі та фактичний порядок користування цим майном, а також межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнути на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці вартості частки у праві спільної власності на автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 232 055 гривень (464 110 грн:2).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не з`ясовані фактичні обставини у тому числі щодо визначення реальної вартості автомобіля. Судом безпідставно взято за основу вартість автомобіля, яка визначена оцінювачем, який не оглядав автомобіль, а визначив його вартість на підставі оголошень про продаж автомобілів на різних платформах в Інтернеті. У звіті відсутні відомості про попередження оцінщика про кримінальну відповідальність. Вказує на те, що була позбавлена можливості скористатися своїм правом заявити клопотання про призначення судової експертизи, оскільки за станом здоров`я не могла бути присутньою у судовому засіданні 04 березня 2025 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю - доповідача, відповідачку - ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 18 серпня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 січня 2020 року розірвано (а.с.5).

У період перебування у шлюбі, сторони придбали автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 15 січня 2013 року (а.с. 13 зворт.).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна, власником якого є ОСОБА_1 , здійсненого фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , ринкова вартість автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату оцінки 29 травня 2024 року - 464 110 грн (а.с.8-17).

Задовольняючи позов шляхом визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно набуте під час шлюбу, а саме, автомобіль «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 ,сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки спільного майна подружжя вказаного автомобіля в сумі 232 055 грн суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між подружжям у рівних частках. Автомобіль є неподільною річчю, а тому вимоги про стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації за частку у власності на спірний автомобіль слід розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідачці (залишення у власності в цілому) та стягнення компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Суд прийняв звіт про незалежну оцінку автомобіля, надану позивачем, як письмовий доказ вартості майна придбаного в період шлюбу, згідно якого вартість спірного автомобіля складає 464 110 грн.

Між тим, з таким висновком суду в повній мірі погодитися неможливо з огляду на наступне

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).

У даній справі під час її розгляду сторони не заперечували про те, що набутий у період шлюбу автомобіль є їх спільною сумісною власністю, а відтак вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 задоволенню не підлягають, оскільки є зайвими в силу закону.

Разом з тим, тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

При цьому, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №127/76029/15-ц.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

Процесуальний закон не містить підстав не враховувати при розгляді спору про поділ спільного майна подружжя предмет, підстави позову, та власне позовні вимоги, які заявив позивач (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2024 року в справі № 362/1505/18 (провадження № 61-6304св23)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просив в порядку поділу спільного майна, придбаного у період шлюбу - автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 стягнути з відповідачки компенсацію частки вартості автомобіля у розмірі встановленим звітом про незалежну оцінку майна від 29 травня 2024 року у розмірі 232 055 грн.

Не погоджуючись з такою сумою компенсації частки вартості автомобіля, відповідачка в апеляційній інстанції просила призначити судову експертизу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року за клопотанням ОСОБА_1 у справі було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу для з`ясування питання, яка дійсна ринкова вартість автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 22 липня 2025 року №СЕ-19/115-25/7691-АВ ринкова вартість автомобіля марки «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент проведення дослідження, при збереженні умов, зазначених в дослідницький частині, становить 364 213 грн (а.с.141-151).

Позивач ОСОБА_2 під час апеляційної розгляду надав письмове клопотання, в якому заявив свою незгоду з висновками експерта, який провів експертизу без його участі, проте з розрахунками експерта по вартості авто на момент огляду зауважень не має, окрім того факту, що автомобіль оглядався з неробочим двигуном, оскільки з вересня 2023 року знаходився лише у користуванні відповідачки.

За такого, розмір компенсації вартості 1/2 частки автомобіля, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача складає 182 106, 50 грн (364 213 грн :2) із залишенням його у власності ОСОБА_1 .

Посилання відповідачки на рахунок № НФ-0001871 від 6 серпня 2025 року здійснений ТОВ «КИТ-Т» стосовно ремонту автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» VIN НОМЕР_1 для врахування вартості компенсації не заслуговують на увагу, оскільки вказані ремонті роботи з відновлення автомобіля не були проведені, крім того, експертом дослідження проводилось, зокрема, візуальним оглядом автомобіля, яким встановлено, що транспортний засіб має потертості оббивки салону та сидінь, підтікання технічних рідин, вм`ятини, пошкодження ЛФП, корозійні пошкодження кузова, двигун має технічну несправність.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1, 3. ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким слід відмовити узадоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільного майна подружжя - автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідачки на користь позивача в порядку поділу спільного майна подружжя - автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 , компенсацію вартості 1/2 частки в сумі 182 106, 50 грн, залишивши його у власності останньої.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 821, 17 грн за подання позову пропорційно задоволеним вимогам 78,48% (182 106, 50 грн : 232 055 грн х 100), в свою чергу з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 749,07 грн (21,52%) та 2 139, 36 грн (4 278,72 грн :2) витрат на проведення судової експертизи.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення 1/2 частки вартості спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) в порядку поділу спільного майна подружжя - автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 , компенсацію вартості 1/2 частки в сумі 182 106, 50 грн, залишивши його у власності ОСОБА_1 .

В задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільного майна подружжя - автомобіля «ТОYОТА FORTUNER» 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 821, 17 грн судового збору за подання позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 749,07 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 2 139, 36 грн витрат на проведення судової експертизи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.В. Серебрякова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 25 серпня 2025 року