Провадження № 2-о/161/500/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Корнійчук А.А.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_2 є сином заявника ОСОБА_1 , який систематично, протягом тривалого часу вчиняє щодо останньої домашнє насильство.

Вказує, що відносно ОСОБА_2 були неодноразово винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства фізичного та психологічного характеру відносно матері. Крім того, станом на дату звернення до суду, на розгляді Луцького міськрайонного суду перебувають справи щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Вважає, що вищенаведені обставини дають цілком реальні підстави заявника побоюватись за своє життя та здоров`я, як фізичне так і психологічне, оскільки домашнє насильство носить постійний та регулярний характер.

На підставі наведеного, просить суд, прийняти рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдника ОСОБА_2 , строком на 6 (шість) місяців, яким: заборонити наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб.

Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали з підстав у ній зазначеній. Просили заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву не визнав, просив відмовити в її задоволенні. Зазначив, що мама постійно провокує конфліктні ситуації, забирає його документи та особисті речі.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 являється сином заявника ОСОБА_1 .

Із пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судом встановлено, що між ними виникають конфліктні ситуації, зумовлені неприязними стосунками між ними.

В ході судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а заінтересована особа ОСОБА_2 за вказаною адресою фактично проживає, але там не зареєстрований.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником , - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

За змістом частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Оцінюючи відносини між учасниками справи, а також між ними та самою неповнолітньою дитиною, наявність ризиків застосування насильства щодо матері її дитиною, суд виходить з наступного.

Зокрема, згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.07.2025 року вбачається, що відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно матері ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні даного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.15).

Крім того, із постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.07.2025 року вбачається, що відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру повторно протягом року відносно матері ОСОБА_1 , та було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 13).

Із матеріалів справи також вбачається, що до ОСОБА_2 протягом 2025 року неодноразово були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.19-25).

За таких обставин, суд вважає частково доведеним факт фізичного та психологічного насильства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 , який полягає у словесних образах, принижуваннях, погрожуванням та ударами відносно ОСОБА_1 .

Враховуючи характер стосунків, що склалися між матір`ю та сином на даний час, на підставі досліджених доказів, суд вважає доведеним факт наявності ризиків повторного вчинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства щодо ОСОБА_1 , а відтак часткову обґрунтованість заяви.

Тому з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 строком на два місяці, шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п.п. 4,5,6 ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме строком на два місяці: заборонити наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб.

При цьому, визначаючи саме такий строк дії обмежувального припису, суд враховує характер відносин між потерпілою і кривдником, а також те, що визначені заходи є тимчасовими і спрямовані на відновлення стійкого психологічного стану заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 43, 44, 258-260, 353, 354, 350-1, 350-5, 350-6 ЦПК України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , якому визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (постраждалої), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці, а саме:

1) заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 ;

2) заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

3) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 27 серпня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.М. Пахолюк