Справа № 367/9813/25
Провадження №2-з/367/129/2025
УХВАЛА

Іменем України

25 серпня 2025 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить суд забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дітей, до пред`явлення позовної заяви, шляхом обмеження права виїзду за межі України малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без згоди батька ОСОБА_1 до набрання судовим рішенням законної сили.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, заявник вказує, що 17 квітня 2010 року відділом реєстрації Ясамальського району міста Баку було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ).

Зазначає, що від даного шлюбу вони мають п`ятьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вказує, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2021 року по справі № 367/3712/21 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 квітня 2010 року Відділом реєстрації Ясамальського району міста Баку, про що в книзі реєстрації про укладення шлюбу 17 квітня 2010 року зроблено запис № 400, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Зазначає, що після розірвання шлюбу у них, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , народилася донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стверджує, що з 31 липня 2025 року і по теперішній час його діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживають разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що проживання із ним його дітей у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є тимчасовим, оскільки він у власності має об`єкт нерухомого майна, загальною площею 325.8 кв.м., житловою площею 279.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у якому наразі проводяться внутрішні ремонтні роботи, саме для проживання його з дітьми.

Наголошує, що з серпня 2025 року колишня дружина ОСОБА_2 взагалі перестала приділяти увагу їхнім спільним дітям, жодної участі у вихованні та утриманні їхніх спільних дітей не бере, майже не цікавиться ними, нічим не допомагає, в тому числі матеріально.

Зазначає, що на сьогодні, саме він приймає активну участь у житті та вихованні неповнолітніх дітей, дбає про їхній стан здоров`я та нормальний розвиток, необхідний для дітей такого віку, вирішив всі питання щодо влаштування дітей у дошкільні навчальні заклади, ліцей.

Стверджує, що він неодноразово намагався донести до відповідачки, що її поведінка пасивна та неадекватна відносно дітей, проте остання ігнорує його звернення, у подальшому, розмови відносно спільних з колишньою дружиною ОСОБА_2 дітей, лише призвели до погіршенням відносин між ними, оскільки вона почала поводити себе нестримано, агресивно по відношенню до спільних дітей, неодноразово була ініціатором конфліктів та сварок, під час яких ображала дітей, що полягало у словесних образах, погрозах, приниженні, що спричиняли дітям емоційну невпевненість.

Вказує, що з даного приводу ним готується позовна заява до Ірпінського міського суду Київської області про визначення місця проживання спільних дітей разом з батьком ОСОБА_1 .

З огляду на те, що для підготовки позовної заяви та доказів необхідний обсяг часу, заявник зазначає, що доцільним є застосування заходів забезпечення позову до подання позовної заяви для відновлення порушеного права заявника на забезпечення контакту з дітьми та обмеження у праві виїзду за кордон з метою забезпечення виконання рішення суду.

Вказує, що 18 серпня 2025 року від дітей, які зробили скріншот з телефону матері, йому стало відомо що відповідачка разом з дітьми готується виїхати до Варшави з метою ухилення від виконання рішення суду, крім того, тривалий розгляд справи без можливості спілкування дітей з батьком може призвести до втрати емоційного контакту, погіршення психоемоційного характеру відносин між батьком та дітьми.

Наголошує, що на даний час існує реальна загроза вивезення ОСОБА_2 їхніх спільних дітей за кордон, що може ускладнити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення про визначення місця проживання дітей.

Звертає увагу суду, що їхні діти неповнолітні, тому йому, як батькові дуже важливо, щоб діти розвивалися нормально та бачили правильні приклади поведінки чоловіка та батька.

Стверджує, що пасивна поведінка ОСОБА_2 може суттєво зашкодити та вплинути негативним чином на психологічний розвиток дітей, що в подальшому призведе до негативних наслідків, тому, визначення місця проживання дітей з батьком, якнайкраще забезпечить їхні інтереси.

Зазначає, що заходи забезпечення позову, що полягають у забороні матері ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб, без письмового дозволу батька, вивозити за межі території України малолітніх дітей, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дітей з батьком на час вирішення по суті спору щодо визначення місця їхнього проживання.

Враховуючи вищевикладене, просить заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити, забезпечити позов шляхом обмеження права виїзду за межі України малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без згоди батька ОСОБА_1 до набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно із ч. 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Так, мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (стаття 21 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

З огляду на те, що спір щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, відсутній, відсутні правові підстави для регулювання спірних правовідносин положеннями Гаазької Конвенції, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року.

У спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 лютого 2022 року в справі №754/7569/21.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Обраний заявником спосіб забезпечення позову шляхом обмеження права виїзду за межі України малолітніх дітяй: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без згоди батька ОСОБА_1 до набрання судовим рішенням про визначення місця проживання дітей законної сили, не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-150, 152, 153, 259, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кравчук