Провадження № 4-с/161/80/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Опальчук А.А.

представника скаржника Татарин В.М.

представника суб`єкта оскарження Гриценя Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька скаргу ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах адвокатом Татарин Вікторією Миколаївною на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

в с т а н о в и в:

Адвокат Татарин В.М. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з вищевказаною скаргою.

Скаргу обґрунтовує тим, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.07.2021 у справі № 161/12550/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочинів за ч.1 ст.199, ч.1 ст.204 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 5000 н.м.д.г., що становить 85000,00 грн., а також ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 5835,08 грн.

27.07.2021 ОСОБА_2 добровільно сплатив вказані вище суми, що підтверджується відповідними квитанціями.

10.04.2025 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області (далі Відділ) було надіслано заяву про закінчення виконавчого провадження № 66825762 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.07.2021. Відповіддю від 01.05.2025 № 3937 Відділ повідомив, що в них на виконанні перебуває виконавче провадження № 66825762 щодо примусового виконання виконавчого листа щодо знищення незаконно виготовлених товарів (речових доказів). Станом на 01.05.2025 у Відділі відсутнє рішення комісії щодо знищення незаконно виготовлених товарів (речових доказів), які підлягають знищенню згідно виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2021 та передані на відповідальне зберігання до ТОВ «Волинь-Євробізнес». Вказано, що після прийняття комісією відповідного рішення державним виконавцем будуть вчинені необхідні виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення суду, а також те, що оскільки знищення конфіскованих у ОСОБА_1 незаконно виготовлених товарів станом на 01.05.2025 не здійснено і рішення суду в цій частині залишається невиконаним у зв`язку з чим у виконавця відсутні законні підстави для закінчення виконавчого провадження № 66825762.

Вважає, що невжиття державним виконавцем протягом тривалого часу жодних дій щодо завершення виконавчого провадження є порушенням прав ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, 06.05.2025 було надіслано на ім`я начальника Відділу скаргу на бездіяльність державного виконавця Грицені Г.Г. з метою сприяння у вчиненні виконавцем дій для забезпечення завершення виконавчого провадження, в тому числі виключення даних про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

27.06.2025 на адресу МЮ України було надіслано скаргу на бездіяльність державного виконавця. Відповіддю від 08.07.2025 МЮ України повідомлено про те, що начальнику Відділу встановлено строк до 25.07.2025 для вжиття заходів та надання відповіді.

Проте, жодних дій щодо закінчення виконавчого провадження вжито не було, а конфісковані незаконно виготовлені товари знищені не були, а ОСОБА_1 безпідставно перебуває у Єдиному реєстрі боржників не маючи при цьому жодних майнових та непогашених зобов`язань.

Зазначає, що оскільки ОСОБА_1 оскаржував дії державного виконавця до МЮ України, то днем з якого слід рахувати десятиденний строк для звернення до суду є лист МЮ України від 24.07.2025, відтак такий строк не є пропущеним.

Посилаючись на викладене, просить суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу Грицені Г.Г. щодо не виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей стосовно ОСОБА_1 та щодо нездійснення жодних дій, направлених на примусове виконання рішення суду у справі №161/12550/21 від 26.07.2021 в частині знищення речових доказів. Зобов`язати державного виконавця Відділу Гриценю Г.Г. виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні № 66825762.

Ухвалою судді від 07.08.2025 відкрито провадження за скаргою та призначено її до розгляду.

Від державного виконавця Грицені Г.Г. надійшли письмові заперечення на скаргу. Зазначила, що у Відділі відсутнє рішення комісії щодо знищення незаконно виготовлених товарів (речових доказів), які підлягають конфіскації та знищенню згідно виконавчого листа у справі № 161/12550/21, виданого 28.08.2021 Луцьким міськрайонний судом Волинської області. Вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на повне фактичне виконання рішення суду, можливе лише після прийняття комісією, утвореною відповідно до п.7 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою КМУ від 25.08.1998 № 1340, рішення про знищення (утилізацію) майна та укладення Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції з відповідним спеціалізованим підприємством договору на знищення (утилізацію). Крім цього, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників відбувається одночасно з постановою про закінчення виконавчого провадження. З урахуванням наведеного, просила суд відмовити у задоволенні скарги.

В судовому засіданні представник скаржника подану скаргу підтримала та просила задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник суб`єкта оскарження вимог зазначених у скарзі не визнала, просила суд відмовити у її задоволенні.

Заслухавши пояснення представника скаржника, представника суб`єкта оскарження, дослідивши матеріали справи, суд установив таке.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.07.2021 у справі № 161/12550/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочинів за ч.1 ст.199, ч.1 ст.204 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 85000,00 грн., а також ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 5835,08 грн.

Відповідно до квитанцій № 0.0..1 та № 0.0..1 від 27.07.2021 ОСОБА_1 добровільно сплатив призначений вироком суду штраф та витрати за проведення експертиз.

15.09.2021 державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 66825762 з метою виконання виконавчого листа № 161/12550/21 від 28.08.2021 про знищення речових доказів по справі відносно ОСОБА_1 , а саме: 72 пляшки горілки марки «Nemiroff» об`ємом по 0,5л. з смужками паперу ззовні схожими на марки акцизного податку України; 20 пляшок горілки марки «Хлібний Дар» об`ємом по 0,5л.; 11 пластикових каністр об`ємом по 10л. заповнені рідиною з характерним запахом спирту; 1 пластикова каністра об`ємом 10л. заповнена рідиною з характерним запахом спирту орієнтовно на 40 відсотків; 1 пластикова бутилка об`ємом 1,5л. заповнена рідиною з характерним запахом спирту; 2 лійки; корки; 2 шланги; 23 пластикових каністри об`ємом по 10л. пустих; 7 пластикових каністр об`ємом по 30л. пустих; 1 пластикова каністра об`ємом 50л. пуста; 250 скляних пляшок різних об`ємів пустих.

28.09.2021 виконавче провадження № 66825762 прийнято до виконання Відділом, згідно постанови від 28.09.2021.

Відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 13.05.2021, вказані у виконавчому листі речові докази передані на відповідальне зберігання до ТОВ «Волинь-Євробізнес».

10.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до Відділу із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням вироку суду.

Листом від 01.05.2025 № 3937 йому було відмовлено у вчиненні вказаних вище дій у зв`язку з перебуванням на виконанні у Відділі відкритого виконавчого провадження № 66825762.

06.05.2025 представник скаржника звернулася до Відділу зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, у задоволенні якої їй було відмовлено листом від 09.06.2025 № 7266.

27.06.2025 скарга на бездіяльність державного виконавця була подана до МЮ України. Відповіддю від 08.07.2025 МЮ України повідомлено про те, що начальнику Відділу встановлено строк до 25.07.2025 для вжиття заходів та надання відповіді.

Із інформації наявної в Єдиному реєстрі боржників наявний запис про ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов`язки і права виконавців встановлені статтею 18 Закону, частиною другою якої передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч.ч.1, 2, 5, 6 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України (ч.1). Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення (ч.2). Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.5). Єдиний реєстр боржників містить такі відомості: 1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи; 2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ; 3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця; 4) номер виконавчого провадження; 5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо) (ч.6).

Відповідно до ч.7 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

У свою чергу, пунктами 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа (п.1); стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення (п.3); запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (п.11).

Аналогічні норми передбачені і Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 (далі - Положення № 2432/5), відповідно до п.2 розділу І якого, єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Так, згідно п. 6, 7 розділу Х Положення №2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: 1) про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.

З аналізу вищевикладених приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Положення №2432/5 вбачається, що дійсно чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Судом встановлено, що з 28.09.2021 на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 66825762 щодо виконавчого листа виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області № 161/12550/21 від 28.08.2021, відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як про боржника (категорія стягнення: конфіскація у кримінальному провадженні), внесені до Єдиного реєстру боржників.

Суд звертає увагу на те, що жодних дій Відділом на виконання рішення суду в частині знищення речових доказів, здійснено не було.

Починаючи з 28.09.2021 державним виконавцем не вжито жодних заходів щодо намагання знищити дані докази: відсутні будь-які звернення державного виконавця до відповідних органів щодо організації знищення таких доказів; відсутні списки доказів, які перебувають на виконанні у виконавчій службі та які підлягають знищенню; відсутні звернення до керівництва щодо вжиття заходів, направлених на знищення таких доказів, тощо, що було підтверджено в судовому засіданні самим державним виконавцем.

Із пояснень державного виконавця наданих в судовому засіданні встановлено, що примусове виконання рішення суду в частині знищення конфіскованого майна не відбувається у зв`язку з відсутністю договору з відповідним підприємством на знищення речових доказів.

Що стосується вимог скарги про визнання бездіяльності державного виконавця Відділу щодо невиключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників незаконною, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки у державного виконавця були відсутні правові підставі щодо виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, з огляду на положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, а також приписи Закону України «Про виконавче провадження» та наявність відкритого виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції.

Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Судом встановлено, що у ОСОБА_1 відсутні зобов`язання щодо вчинення дій, спрямованих на виконання вироку суду в частині конфіскації та в подальшому знищення такого майна, а такі зобов`язання покладені виключно на орган державної виконавчої служби, ОСОБА_1 не може бути боржником в контексті ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»

Отже, наявність інформації щодо скаржника в Єдиному реєстрі боржників при відсутності положень законодавства, що передбачають можливість її виключення у зв`язку з тривалим невиконанням органом державної виконавчої служби вироку суду в частині конфіскації та знищення майна, не є пропорційним заявленій в законодавстві легітимній меті.

З наведеного вище можна зробити висновок про те, що виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, враховуючи, що скаржник виконав всі свої майнові зобов`язання, покладені на нього як вироком суду (конфісковано та передано для знищення речові докази), так і постановою державного виконавця щодо стягнення сум виконавчих витрат, жодних інших зобов`язань саме на скаржника покладено не було, враховуючи відсутність у ОСОБА_1 реального обов`язку з виконання вироку суду при наявності такого обов`язку виключно у органу державної виконавчої служби, права ОСОБА_1 не повинні обмежуватись шляхом наявності відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах адвокатом Татарин Вікторією Миколаївною на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грицені Ганни Генадіївни щодо нездійснення дій, направлених на примусове виконання рішення суду у справі №161/12550/21 від 26 липня 2021 року в частині знищення речових доказів.

Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гриценю Ганну Генадіївну виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні № 66825762.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду небула вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта