Справа № 451/1014/24 Головуючий у 1 інстанції: Куцик-Трускавецька О.Б.
Провадження № 22-ц/811/607/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м.Львів

Справа № 451/1014/24

Провадження № 22-ц/811/607/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргуРадехівської міської ради Львівської області на рішення Радехівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Радехові 8 січня 2025 року у складі судді Куцик-Трускавецької О.Б. у справі за позовом ОСОБА_2 до Радехівської міської ради Львівської області, про визнання права власності на земельну частку (пай), -

встановив:

29 липня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності, у якому просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме факт належності їй ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , виданої колгоспом «Жовтень» Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області на ім`я « ОСОБА_4 »; визнати за нею (позивачем) право на земельну частку (пай) розміром 2,68 га умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Радехівської міської ради за межами с. Стоянів, на підставі сертифікату Серії ЛВ № 125631, виданого на підставі рішення Стоянівської сільської ради від 19 жовтня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 473. В обґрунтування позову посилається на те, що працювала у колгоспі «Жовтень» з 13-ти років та вважає себе його членом. 2 лютого 1996 року Стоянівською сільською радою народних депутатів, їй ( ОСОБА_2 ) виданий сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай). В 2023 році вона (позивач) звернулася до Радехівської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для надання у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на що Радехівська міська рада повідомила, що відповідно до архівного рішення №5 від 19 жовтня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок громадян, які мають право на середню земельну частку та затвердження сертифікатів» у списку, що є датком до рішення, відсутнє її (позивача) прізвище, тому комісія рекомендувала звернутися до суду. Просить позов задовольнити.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 8 січня 2025 року задоволено позов ОСОБА_2 до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на земельну частку (пай). Встановлено факт належності позивачу правовстановлюючого документа -трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , виданої колгоспом «Жовтень» Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області на імя «Рудковська Ірина М». Визнано за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 2,68 га умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Радехівської міської ради за межами с. Стоянів, на підставі сертифікату Серії ЛВ № 125631, виданого на підставі рішення Стоянівської сільської ради від 19 жовтня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 473.

Рішення суду оскаржує Радехівська міська рада Львівської області. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Посилається на ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» згідно чого основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Право на земельну частку (пай) згідно з п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Вказує, що член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на час реєстрації державного акту на землю. Стверджує, що Радехівською міською радою Львівської області не оспорюється право громадян, які були членами в колективному сільськогосподарському підприємстві, на земельну частку (пай), а рішення суду, яким визнано за ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) на основі фактично нічим не підтвердженого, невідомо ким виданого з помилками сертифіката.

4 квітня 2025 року представником позивача - Чечелюком О.Ю. подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. У відзиві посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, який, посиаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) Серії ЛВ №125631, зареєстрованого 2 лютого 1996 року в книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на земельну частку(пай) за №473, ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Стоянівської Ради народних депутатів № 6 від 19 жовтня 1994 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,68 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості.

З листа Радехівської міської ради Львівської області № 1061 від 15 травня 2023 року вбачається, що відповідно до копії сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №125631 існує невідповідність щодо рішення, яке вказане в даному сертифікаті, в архівному рішенні прізвище позивача відсутнє.

З інформаційної довідки відділу №6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №1755/15-24 від 8 травня 2024 року вбачається, що в Книгах реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) відсутній запис щодо видачі сертифіката Серії ЛВ №125631 на ім`я ОСОБА_2 від 2 лютого 1996 року за № 473.

З відповіді Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області № 85/01-21 від 5 липня 2024 року вбачається, що в сертифікаті на право на земельну частку (пай) Серії ЛВ №125631 від 2 лютого 1996 року наявна інформація, що такий виданий на підставі рішення сесії Стоянівської Ради народних депутатів № 6 від 19 жовтня 1994 №6, у якому відсутня інформація про ОСОБА_2 .

З архівної довідки №805/07-05 від 5 липня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_2 працювала у колгоспі «Жовтень» з 1968 по 1992 роки та відпрацювала певну кількість людиноднів.

Згідно відповіді Радехівської міської ради Львівської області №1747 від 4 липня 2024 року виділення земельної ділянки у натурі ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) Серії ЛВ №125631 від 2 лютого 1996 року не здійснювалось.

З архівної довідки № 932/07-05 від 12 серпня 2024 року вбачається, що з 1960 по 1992 роки у с. Стоянові Радехівського району діяв колгосп «Жовтень», який у 1992 році реорганізовано в КСГП «Стоянів», а у 1997 році - в СТзОВ «Стоянів».

З відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27 липня 2024 року вбачається, що копія трудової книжки ОСОБА_2 відсутня та виплати призначені відповідно до довідок про кількість вироблених трудоднів і трудову участь в колгоспному виробництві.

З трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_4 вступила в члени колгоспу «Жовтень» у 1970 року та звільнена з роботи, виведена з членів колгоспу 8 лютого 1992 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наступного.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 2 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Згідно пункту 3 Указу вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства.

Пунктом 4 Указу передбачено, що розміри земельної частки (паю)обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Згідно із п. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 3 грудня 1999 року №1529/99 у ході реалізації положень цього Указу, налеить виходити з того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають зокрема: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно із ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) .

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Відповідно до Практики розгляду судами земельних спорів Судової Палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 вересня 2003 року право і на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. Сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП й отримання державного акта на право колективної власності на землю не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП.

В ухвалі Верховного Суду України від 5 липня 2006 року «Про включення в списки на право отримання та видачу сертифіката на право на земельну частку (пай)» зазначено, що за змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Право на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є, а не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року (справа №6-12823св14) зазначено, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право за земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Практика Верховного суду України у подібних правовідносинах свідчить про те, що видача сертифіката лише документально фіксує право особи на так звану ідеальну земельну частку (пай), яке вона отримує з часу одержання юридичною особою державного акта про право колективної власності на землю.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» у статуті підприємства вказуються найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, порядок розподілу прибутку, отриманого від операцій із цінними паперами, загальні права та обов`язки членів підприємства; передбачаються органи самоврядування, порядок їх формування та компетенція, права та обов`язки підприємства і його членів щодо використання й охорони земель, водних та інших природних ресурсів, виробничо - господарської, фінансової і трудової діяльності, питання оплати та охорони праці, соціальні гарантії, умови і порядок реорганізації та ліквідації підприємства.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції від 21 січня 1994 року) членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Постановою Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року введеного в дію Закон України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Після прийняття та введення в дію цього Закону на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших підприємств були створені колективні сільськогосподарські підприємства. Основним завданням створення КСП було роздержавлення земель: передача земель із державної власності в колективну власність, а потім в результаті розпаювання майна КСП - у приватну.

На підставі аналізу наявних у справі доказів та встановлених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у цій справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин (ЦК Української РСР 1963 року).

Згідно із ст. 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно із п. 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 1 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц згідно із ст.ст. 75, 80 ЦК УРСР пропуск позивачем строку позовної давності є окремою підставою для відмови в задоволенні позову, і лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємства, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку(пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку(пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікатна право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений до списку (безпідставно виключений), доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Встановлено, що ОСОБА_2 видано сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серії ЛВ №125631 від 2 лютого 1996 року, оригінал якого судом оглянуто.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ (із змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду України № 2 від 19 березня 2010 року) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п. 17 розділу X «Перехідних положень Земельного кодексу»). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, що була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям...» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року у справі №6-12823св14, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, у якому ця особа вказана як така, що має право за земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на час реєстрації державного акту на землю.

Відповідно до пункту 5 «Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21 квітня 1975 року «Про трудові книжки колгоспників», у трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема, відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження і заохочення.

Згідно із п. 13 цих положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову правління колгоспу, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа, за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках - іншу відповідальність.

З архівної довідки від 12 серпня 2024 року, виданої Червоноградською районною державною адміністрацією, вбачається, що « З 1960 року по 1992 рік у с. Стоянів Радехівського району діяв колгосп «Жовтень». У 1992 колгосп «Жовтень» реорганізовано в КСГП «Стоянів», що стверджується протоколом зборів уповноважених колгоспників від 4 листопада 1992 року № 4.

КСП «Стоянів» є правонаступником КСП «Жовтень», членом якого була ОСОБА_2 , що підтверджується трудовою книжкою колгоспника.

Колгосп «Жовтень» отримав державний акт на землю Серії Б № 040644, який зареєстрований за № 10 у 1979 році, тобто в період коли ОСОБА_2 була членом цього колгоспу.

Земля, яка належала колгоспу «Жовтень» з 1979 року, а пізніше - утвореному в результаті реорганізації КСГП «Стоянів», була предметом роздержавлення і приватизації де й було визначено розмір середньої земельної частки, що становить 2,68 га, в т.ч. ріллі 2,43 га, сіножатей 0,12 га, пасовищ 0,13 га.

Згідно постанови Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Радехівської міської ради Львівської області залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 8 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 19 серпня 2025 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк