Справа № 635/4461/20
Провадження № 2/635/2189/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2025 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Даниленко Т.П.,
секретар судового засідання Шевченко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,-
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 24.07.2020 відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Кримінальним правопорушенням було завдано шкоди ОСОБА_1 , яка не була відшкодована.
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20.11.2020 позовні вимоги задоволено повністю.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.04.2021 заочне рішення скасовано та призначено до судового розгляду.
Відповідно до розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення зміни до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус судді» справу передану за підсудністю відповідно акту приймання-передачі справ та речових доказів від 01.04.2022.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 28.12.2023 справу передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30.04.2024 справу прийнято до розгляду суддею Даниленко Т.П. в порядку спрощеного провадження.
Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань та відзиву суду не надав.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 24.07.2020 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Вироком встановлено, що 27.07.2017 у другій половині дня ОСОБА_2 , перебуваючи з дозволу потерпілої ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 , діючи з умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_1 , схопив останню за руки та став наносити удари кулаками в область обличчя, по руках та тулубу, чим спричинив останній синці на голові, тулубі, руках і ногах, які за ступенем тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями. Подавивши волю потерпілої до опору, ОСОБА_2 примусив ОСОБА_1 зняти з себе та передати йому золотий ланцюжок з ладанкою, дві обручки та сережки. Після цього ОСОБА_2 , продовжуючи свої умисні дії, направлені на відкрите заволодіння чужим майном, відкрито заволодів двома телефонами торгівельної марки «Самсунг» та «Асер», а також зарядним пристроєм, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився цим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 30 619,10 грн.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілою.

Вирок набрав законної сили 31.08.2020.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 61 КПК України, цивільним позивачем є особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 КПК України передбачено, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Позивачем ОСОБА_1 у вищевказаному кримінальному провадженні цивільний позов заявлено не було.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з положеннями ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Згідно із ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Стаття 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень частини 3статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»- під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України.

Суд встановив, що в результаті скоєння відповідачем кримінального правопорушення окрім матеріальної шкоди позивачу заподіяно моральну шкоду. Діями відповідача їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями та фізичним болем.

Дії відповідача ОСОБА_2 спричинили негативні зміни у житті позивача: негативні переживання та спогади, почуття принизливості безпорадності.

Як зазначила позивач, протягом двох тижнів після отриманих тілесних ушкоджень вона не могла працювати за постійним місцем роботи, вести активний спосіб життя, оскільки на її обличчі були синці, які спотворювали її обличчя.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між кримінальним правопорушенням вчиненим діями відповідача та завданою позивачу моральною та матеріальною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, втрат майнового характеру, є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної та матеріальної шкоди.

Враховуючи викладене та керуючись принципами розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу у розмірі 10 000,00 грн буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку заподіювача шкоди, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із моральними стражданнями ОСОБА_1 .

Оскільки, відповідно до вироку Харківського районного суду Харківської області від 24.07.2020 позивачу ОСОБА_1 завдано матеріальну шкоду у розмірі 30619,10 грн, що підтверджується висновком судової товарознавчої експертизи №177-183 від 11.01.2018, докази відшкодування позивачу матеріальної шкоди відсутні, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12,13,76,77,81, ст.ст.258-259,263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 30619 (тридцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.П.Даниленко