Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4955/22
Номер провадження 2/299/2448/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Надопта А.А., секретар судового засідання Стрижак О.М., за участі представників позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідача та його представника, адвоката В.В.Нечаєва, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач аргументує тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 04.06.2013 року.

При укладенні договору сторони керувались положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитний ліміт та на його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Однак відповідач ОСОБА_3 свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 11.07.2022 року має заборгованість 60463 грн. 89 коп.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 29.09.2022 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

27.10.2022 року рішенням Виноградівського районного суду позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ вул. Грушевського, буд. 1Д, , рахунок НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 04.06.2013 року, станом на 11.07.2022 у розмірі 60463 грн. 89 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ((01001, м. Київ вул. Грушевського, буд. 1Д, , рахунок НОМЕР_2 , МФО 305299) витрати по оплаті судового збору в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн.

12.12.2022 року ухвалою Виноградівського районного суду скасовано заочне рішення, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на ті ж підстави, що зазначені у позові. Заперечення відповідача щодо повідомлення ним працівників банку про те, що невідомі особи шахрайським способом, здійснили зняття готівки з картки, просив не брати до уваги через те, що відповідач ОСОБА_3 в порушення умов та правил надання банківських послуг, своїми ж діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій. Банком, після звернення ОСОБА_4 з повідомленням про здійснення шахрайських дій було проведено службову перевірку, за результатами якої складений висновок, яким встановлено, що компрометація персональних даних клієнта ОСОБА_3 , завдяки якій клієнту завдано збиток виникла з вини самого клієнта, в результаті передачі ним шахраям конфіденційної інформації. А тому підстави для звільнення відповідача від обов`язку належного виконання зобов`язання, на думку представника позивача, - відсутні.

Представник відповідач, адвокат Нечаєв В.В. в судовому засіданні позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» вважав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що із матеріалів справи не зрозумілим є те, чи саме з тими витягами з Тарифів та витягами з Умов, які приєднані до справи, ознайомлений відповідач, погодився із ними, підписуючи анкету заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг. Вважає, що такі умови і правили неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банком» з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду з даним позовом. Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг із Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, 20.10.2021 року до ЄРДР внесені відомості за заявою ОСОБА_3 за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України щодо шахрайських дій невідомої особи, 22.09.2021 року ОСОБА_3 допитано в якості потерпілої особи у кримінальному провадженні. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав повністю, підтримав позицію свого представника. Пояснив, що кошти із його рахунку були переведені без його відома та його присутності. На його мобільний телефон жодних повідомлень, які необхідно було підтверджувати ним особисто, не приходило. Зазначив, що раніше, коли переказував гроші із свого рахунку, необхідно було чекати, щось підтверджувати і весь процес займав тривалий час. А конкретно в цьому випадку його нічого не запитували, просто прийшло повідомлення про списання коштів. Після списання коштів з його рахунку він звертався до служби безпеки банку та до поліції, його допитали в якості потерпілого у 2021 році, проте яка стадія кримінального провадження на даний момент йому не відомо. Вважає, що досудове розслідування з цього приводу ще триває У задоволенні позову просить відмовити.

Суд, заслухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши підстави позову, а також письмові докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов до наступних висновків.

Вирішуючи заявлені вимоги суд виходить з того, що тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення №223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 04.06.2013 року ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ « Приват Банк », де підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, якою передбачено основні умови кредитування, а саме розмір кредитного ліміту за картою «Універсальна», згідно довідки про отримання картки, така неодноразово перевипускалася (а.с.26)

В цей же день, ОСОБА_3 ознайомлений з паспортом споживчого кредиту (а.с. 28-32).

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000.00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.25)

За розрахунком банку станом на 11.07.2022 року виникла заборгованість за кредитним договором б/н від 04.06.2013 року у розмірі 60463 грн. 89 коп.,

З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а 10.08.2021 року було списання із рахунку у сумі 21 845,50 грн. та 29 529,50 грн., які на думку відповідача списані із його рахунку в наслідок шахрайських дій (а.с. 17).

Відповідач наполягає на тому, що не використовував кредитні кошти, списання саме цієї суми відбулася шахрайським способом, про що було порушене кримінальне провадження (а.с. 98).

АТ КБ «Приват Банк» 19.11.2021 розглянуто звернення ОСОБА_4 за фактом шахрайських дій у відношенні клієнта ОСОБА_3 , за результати розгляду якого встановлено, що 10.08.2025 року за рахунком ОСОБА_3 був здійснений переказ коштів. Транзакція була підтверджена 3Dsecure, який надсилався на фінансовий телефон клієнта НОМЕР_3

У Висновку зазначено, що прослуховуванням діалогів клієнта ОСОБА_3 з співробітниками банку встановлено звернення клієнта з приводу несанкціонованого списання 10.08.2021 року коштів з його картки на суму біля 50 000,00 грн., клієнт озвучив, що свої персональні дані не передавав, картку не губив, обставин при яких списано кошти не вказав.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.10.2021, до ЄРДР за №00003115 внесено відомості про те, що 19.10.2021 р. до ВП №1 (м. Виноградів) поступила заява від ОСОБА_4 який повідомив, що невідома особа шляхом зловживання довірою виманила в останнього рахунки банківських карток та нанесла йому матеріальних збитків (а.с.98).

Отже правоохоронними органами здійснюється досудове розслідування з приводу шахрайських дій відносно ОСОБА_3 , пов`язаних із заволодінням грошовими коштами АТ КБ «Приватбанк». Правова кваліфікація ч. 1 ст. 190 КК України. ОСОБА_3 допитаний у якості потерпілої особи у кримінальному провадженні (а.с.102-103), де зазначив, що 06.08.2021 року на веб-сайті АТ КБ «Приват Банку» він побачив оголошення про інвестиційні проекти і вирішив залишити свою заявку. Тоді через деякий час йому зателефонувала особа, яка представилася представником банку, який розповів йому про інвестиційні проекти і що для цього треба зробити. Тоді він на власному комп`ютері створив програму «Ani desk», щоб працівник банку міг йому легше пояснити. 10.08.2021 року знову зателефонував представник банку, на комп`ютері показав презентації по інвестиціях, на що ОСОБА_3 сказав, що не зацікавився у проекті і завершив розмову, але через 20 хвилин із додатку «Приват24» почали приходити повідомлення про списання коштів.

Відповідачем заперечується виникнення заборгованості у зв`язку з невиконанням ним зобов`язань за кредитним договором, в обґрунтування зазначає, що на використовування його рахунка невідомими особами і 10.08.2021р. було скоєно злочин за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1ст. 190 КК України, а також ОСОБА_3 повідомив про шахрайські дії, вчинені третіми особами представника АТ КБ «Приват банк» за місцем свого проживання.

Таким чином встановлено, що про таку злочинну діяльність інших осіб щодо його банківського рахунку, відповідачем заявлялось як до установи Банку так і до правоохоронних органів, де на даний час здійснюється досудове розслідування.

Отже, суд приходить до переконання, що позивач, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що саме користувач, відповідач по справі, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а відтак і не довів вину ОСОБА_3 як підставу цивільно-правової відповідальності, оскільки висновки банку не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Так, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що відповідач втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді

Між тим, судом встановлено факт звернення відповідача до банку про несанкціоноване ним вчинення та скасування спірної транзакції, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій.

Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.

Разом з тим, розглядаючи даний спір суд бере до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.

Так, враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні спору суд приймає до уваги і правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16 цс15».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк».

При вирішенні спору суд прийняв до уваги і правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Отже, наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

На підставі наведеного суд, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, виходить з того, що ПАТ КБ «Приват Банк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що відповідвач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 10.08.2021р. щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 21 845,50 грн. та 29 529,50 грн.

Доводи позивача про те, що саме відповідач своїми діями порушив Умови та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого списання коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження.

Європейський Суд з прав людини у п. 43 рішення від 14.02.2008 р. у справі "Кобець проти України", п. 53 рішення від 20.09.2012 р. у справі "Федорченко та Лозенко проти України" зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. Тобто, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей.

Позивачем не доведено "поза розумнім сумнівом" посилань, що зняття зазначеного розміру грошових коштів з кредитного рахунку відкритого на ім`я відповідача, відбулось у зв`язку з діями чи бездіяльністю відповідача, як на це зазначає позивач, враховуючи і те, що такі посилання спростовується сукупністю вищенаведених доказів.

Таким чином, позивачем не доведено користування відповідачем грошовими коштами по кредитному рахунку відповідача, заволодіння якими було невстановленими особами, а отже і підстави стягнення з відповідача вказаних коштів, відсутні.

Як вбачається з виписки за договором №б/н від 07.10.21р., відповідач не мав заборгованості по кредитному рахунку, тобто до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, за яким проводиться досудове розслідування. Він активно користувався коштами як до списання цих коштів, а заборгованість виникла вже після цього.

Обставини, які підлягають доказуванню позивачем повинні свідчити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних коштів.

Відповідач вказував на те, що безпосередньо після вчинення невстановленою особою шахрайських дій, він особисто звернувся до відділення АТ КБ «Приват Банк» за місцем свого проживання та повідомив про вчинення шахрайства у відношенні його платіжного засобу.

Отже, суд погоджується із доводами відповідача, про те, що він належним чином повідомив банк про обставини, що настали, а також звернувся із письмовою заявою до правоохоронних органів, а отже ризик збитків від здійснення цих банківських операцій на думку суду несе банк.

Статтею 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи викладене, судом не доведено, що ОСОБА_3 вчиняв дії, спрямовані на списання чи переказ коштів з його рахунка, а АТ КБ «Приват Банк» не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за вказаними картковими рахунками.

Суд виходить з того, що саме Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача.

Банк належними та допустимими доказами не підтвердив, що ОСОБА_3 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку позивачки було здійснено без використання платіжної карти.

А тому, за обставин встановлених у справі, списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_3 відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, ОСОБА_3 повідомив про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.

Сама по собі відсутність остаточного висновку у кримінальному провадженні за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_3 , не є підставою для задоволення позову.

Дослідивши розрахунок наданий позивачем, вбачається, що заборгованість, визначена банком в розмірі 60463,89 грн., розрахована з урахуванням сум, якими шахрайським шляхом заволоділа невстановлена досудовим розслідуванням особа.

При цьому, доказів на підтвердження існування іншої заборгованості за власними зобов`язаннями відповідача, що не пов`язані з оспорюваною сумою, банком не надано, а отже суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому у позові слід відмовити.

Оскільки вимоги позивача не підлягають задоволенню, судові витрати у вигляді розміру судового збору сплаченого позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 141, 142, 252, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийНадопта А. А.