ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м.Суми

Справа №573/746/24

Номер провадження 22-ц/816/645/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нежевело Валентини Федорівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Нежевело Валентиною Вікторівною,

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 20 серпня 2024 року у складі судді Замченко А.О., ухвалене в м. Білопілля Сумської області, повне судове рішення складене 20 серпня 2024 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Бойко Оксани Іванівни, про визнання незаконними та скасування постанов нотаріуса про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, встановлення факту неприйняття спадщини, визнання права власності,

у с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, збільшивши заявлені позовні вимоги (т.1, а.с. 180-196), просила суд ухвалити рішення, яким:

визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Бойко О.І. від 26 лютого 2024 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину;

визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Бойко О.І. від 17 червня 2024 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину;

поновити строк звернення до суду з вимогами про встановлення факту неприйняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування на 1/5 частину земельної ділянки та права на земельну частку (пай);

поновити строк звернення до суду з вимогами про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

встановити факт неприйняття ОСОБА_2 спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

у порядку спадкування за законом, як спадкоємця другої черги після смерті рідного брата ОСОБА_3 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , і в порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати за нею право власності на: частину земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0586, :02:001:0763; земельну частку (пай) серії СМ №037850, виданого 20 травня 1996 року Білопільською райдержадміністрацією ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 квітня 2004 року після смерті матері; житловий будинок АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належні йому земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,62 га та 0,1994 га, з кадастровими номерами :02:006:0026 та :00:001:0462, розташовані на території колишньої Товстянської сільської ради Білопільського району, які йому належали на підставі Державного акту на землю серії СМ №102689, а також - на право на земельну частку (пай), розміром 3,95 умовних кадастрових гектарів без визначення меж у натурі, із земель СГАПЗТ «Жовтень», посвідчене сертифікатом серії СМ №037850 від 20 травня 1996 року, право на яку останній успадкував після смерті матері ОСОБА_5 , яка в свою чергу успадкувала право на земельну частку (пай) після смерті чоловіка ОСОБА_6 . Спадщину після смерті брата прийняла лише вона. Дружина та син її брата ОСОБА_7 і ОСОБА_2 за декілька років до смерті ОСОБА_3 переїхали на постійне місце проживання до АР Крим, хоча ОСОБА_2 й залишився зареєстрованим за однією адресою з батьком. З метою оформлення своїх спадкових прав вона звернулася до нотаріуса, яка завела спадкову справу.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 10 лютого 2017 року за нею, як за спадкоємцем другої черги за законом ОСОБА_3 , було визнано право власності на 1/2 частину зазначених земельних ділянок з кадастровими номерами :02:006:0026 та :00:001:0462. Розглядаючи вказану справу суд на підставі довідок Товстянської сільської ради про те, що ОСОБА_2 на день смерті батька ОСОБА_3 був зареєстрований разом з ним дійшов висновку, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті батька. Але насправді ОСОБА_2 задовго до дня смерті батька не проживав разом з ним, а після його смерті не вчинив жодних дій щодо прийняття спадщини. З метою виправлення такої неточності в рішенні суду вона звернулася з відповідними заявами до Білопільського районного суду Сумської області та Апеляційного суду Сумської області, але у виправленні описок їй було відмовлено. Позиція суду щодо прийняття спадщини ОСОБА_2 породжує для неї ряд правових колізій. Реалізуючи рішення суду вона зареєструвала своє право власності на 1/2 частину вказаних земельних ділянок, кадастрові номери яких були змінені на :01:003:0586 та :02:001:0763 відповідно. У той же час, приватний нотаріус Бойко О.І. постановою від 26 лютого 2024 року відмовилася їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на решту 1/2 частин земельних ділянок, а також на право на зазначений пай, посилаючись на те, що ОСОБА_2 , який був зареєстрований з ОСОБА_3 , протягом 6 місяців не подав заяву про відмову від спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Також рішенням 39 сесії 8 скликання Миколаївської селищної ради від 23 лютого 2024 року їй було відмовлено у виділенні в натурі (на місцевості) успадкованого земельного паю та наданні дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості.

Вказує і на те, що приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Бойко О.І. від 17 червня 2024 року також відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто, приватним нотаріусом не визнається її право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок, який належав на праві власності ОСОБА_4 .

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 20 серпня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Бойко О.І. про визнання незаконними та скасування постанов нотаріуса про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, встановлення факту неприйняття спадщини відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області про визнання права власності задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0586, площею 3,4184 га, та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0763, площею 0,1994 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Державний акт на право приватної власності на землю серії СМ №102689, виданий 30 березня 2004 року згідно з розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 28 березня 2002 року №106 на ім`я ОСОБА_3 на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:006:0026, :00:001:0462.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_3 право на 1/2 частину земельної частки (паю), яка перебувала в колективні власності СГАПТЗТ «Жовтень» на території Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, розміром 3,95 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №037850 від 20 травня 1996 року, виданий згідно з розпорядженням Білопільської районної державної адміністрації від 16 травня 1996 року на ім`я ОСОБА_6 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Нежевело В.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що вимоги про встановлення факту неприйняття спадщини сином спадкодавця - ОСОБА_2 направлена на захист права позивача на спадщину. Позивач намагається довести, що вона єдиним спадкоємцем після смерті брата - ОСОБА_3 .

Вважає, що у порушення вимог ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», п. 4 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, нотаріус безпідставно відмовив у вчиненні нотаріальних дій, а тому відмова судом першої інстанції у визнанні незаконним та скасування постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом є протиправною.

Вказує на те, що до складу спадкового майна входить земельна частка (пай), розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарів, що належала на підставі сертифікату на право на земельну ділянку частку (пай) серії СМ №037850, виданий 20 травня 1996 року Білопільською райдержадміністрацією ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після якого була прийнята, але не оформлена ОСОБА_5 . Позивач зверталася до Миколаївської селищної ради Сумського району з заявою про надання їй дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо встановлення меж вказаної земельної ділянки, проте у наданні такого дозволу її було відмовлено. Тобто, селищною радою не визнається її право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_3 .

Зазначає, що помилковими є висновки суду першої інстанції про не надання доказів належності ОСОБА_6 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , того, що вказаний будинок був побудований згідно санітарним та протипожежним нормам і правилам, знаходиться у межах земельної ділянки та не виходить за червону лінію вулиці, не знаходиться на суміжних земельних ділянках. Наголошує на тому, що предметом спору є визнання права власності на існуючий об`єкт нерухомості, а тому не підлягає з`ясування питання отримання санітарних та будівельних норм при його будівництві. Звертає увагу на те, що представником позивача заявлялося клопотання про витребування інформації стосовно прав на нерухоме майно, проте у його задоволення судом першої інстанції було відмовлено, чим було обмежено право позивача в поданні доказів. Просить апеляційний суд врахувати долучені до апеляційної скарги копії архівної інвентаризаційної справи та технічного паспорту на будинок, які були отримані нею лише після ухвалення судового рішення.

Наголошує на тому, що за відсутності у позивача правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця - ОСОБА_3 , та наявність спору про фактичне розташування земельних ділянок на місцевості, згідно з положеннями ст. 67 Закону України «Про нотаріат» позивач позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Заявник апеляційної скарги не погодився також і з рішенням суду в частині відмови у вирішенні питання розподілу між сторонами, понесених стороною позивача судових витрат, адже Миколаївською селищною радою, з поміж інших відповідачів, не визнається право позивача на спадкове майно, зокрема право на земельну частку (пай). Вказує на те, що у справі фігурують і інші відповідачі, окрім Миколаївської селищної ради, які також не визнавали та не визнають право ОСОБА_1 на спадщину.

Відповідачами у встановлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 20 серпня 2024 року в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом права власності на частину земельних ділянок з кадастровими номерами :01:003:0586 і :02:001:0763; визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право на частину земельної частки (паю) сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_6 (том 1 а. с. 18, 16, 103). Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилася (том 1, а.с. 108, 228).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (том 1 а. с. 19).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №365, заведеної 16 квітня 2004 року після смерті ОСОБА_5 , 16 квітня 2004 року державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Бойко О.І. видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №365, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_5 успадкували в рівних частинах, серед іншого, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності СГАПТЗТ «Жовтень» Білопільського району Сумської області, розміром 3,95 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №037850, виданого 20 травня 1996 року Білопільською райдержадміністрацією, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , після якого ОСОБА_5 спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав (том 1 а. с. 230-232).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (том 1 а. с. 20).

Як вбачається з копії спадкової справи, 24 жовтня 2014 року до Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з чим державним нотаріусом Бойко О.І. було заведено спадкову справу №292/2014 (том 1 а. с. 89, 91).

22 грудня 2014 року до Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району надійшла заява дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_7 від 04 грудня 2014 року про прийняття спадщини після смерті чоловіка (том 1 а. с. 91 зв.).

У зв`язку з тим, що заява ОСОБА_7 не була нею підписана, державний нотаріус Бойко О.І. 23 грудня 2014 року надіслала їй лист з пропозицією протягом одного місяця з дня отримання листа звернутися до суду для продовження строку для прийняття спадщини. Також нотаріус попередила ОСОБА_7 , що після сплину місячного терміну спадщина буде оформлена спадкоємцям, які її вчасно прийняли (том 1 а. с. 94).

Згідно з довідкою старости старостинського округу №2 Миколаївської селищної ради Сумського району від 18 липня 2023 року №35, яка наявна в матеріалах спадкової справи та видана на запит нотаріуса, ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідно до погосподарської книги) був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_2 . Разом з ним зареєстрований (відповідно до погосподарської книги) син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . На день смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_2 не проживав. Заповіт від імені ОСОБА_3 виконавчим комітетом Товстянської сільської ради Білопільського району не посвідчувався (том 1 а. с. 99).

13 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Білопільського районного суду Сумської області з позовом до Товстянської сільської ради Білопільського району про визнання права власності на земельні ділянки (справа №573/2525/16-ц (провадження 2/573/53/17)) (том 1 а. с. 26-28).

Як вбачається з рішення по вказаній справі №573/2525/16-ц від 10 лютого 2017 року судом встановлено, що Державним актом на право приватної власності на землю серії СМ №102689, виданим 30 березня 2004 року на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 28.03.2002 №106, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №127, посвідчено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,62 га в межах згідно з планом, а саме: рілля № НОМЕР_1 площею 3,4184 га з кадастровим номером :02:006:0026 та кормові угіддя № НОМЕР_2 площею 0,1994 га з кадастровим номером :00:001:0462, які знаходяться на території Товстянської сільської ради.

У ході розгляду справи №573/2525/16-ц представник ОСОБА_1 зменшив позовні вимоги та просив визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину земельних ділянок.

У рішенні Білопільського районного суду Сумської області зазначено, що з довідок Товстянської сільської ради вбачається, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та постійно до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою був зареєстрований, але не проживав син ОСОБА_2 . Заповіт від імені померлого виконкомом Товстянської сільської ради не посвідчувався.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 10 лютого 2017 року у справі №573/2525/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: визнано за нею в порядку спадкування за законом після рідного брата ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,62 га в межах згідно з планом, з них: рілля № НОМЕР_1 площею 3,4184 га з кадастровим номером :02:006:0026 та кормові угіддя № НОМЕР_2 площею 0,1994 га з кадастровим номером :00:001:0462, яка знаходиться на території Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії СМ №102689, виданим Білопільською районною державною адміністрацією 30 березня 2004 року на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 28 березня 2002 року №106, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №127 (том 1 а. с. 26-27).

Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру від 30 січня 2019 року право власності на іншу 1/2 частину земельних ділянок з кадастровими номерами :02:006:0026, :00:001:0462 значиться за ОСОБА_3 (том 1 а. с. 29-31, 33-35).

Як вбачається з довідок ГУ Держгеокадстру в Сумській області від 13 лютого 2019 року кадастровий номер :02:006:0026 було змінено на номер :01:003:0586, а кадастровий номер :00:001:0462 на :02:001:0763 (том 1 а. с. 28, 32).

04 вересня 2023 року на підставі зазначеного рішення суду від 10 лютого 2017 року у справі №573/2525/16-ц у Державному реєстрі речових прав зареєстровано право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину земельних ділянок з кадастровими номерами :02:006:0026, :02:001:0763 (том 1 а. с. 36-37).

Відповідно до листів ГУ Держгеокадстру в Сумській області від 31 жовтня 2023 року, 02 лютого 2024 року сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №037850 від 16 травня 1996 року був виготовлений в одному примірнику та виданий на руки ОСОБА_6 , надати його копію неможливо. Дані про земельні ділянки, сформовані на підставі вказаного сертифікату, відсутні, земельні ділянки не сформовані, кадастровий номер не присвоєний (том 1 а. с. 44, 51).

23 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївської селищної ради Сумського району із заявою про надання дозволу на виділення земельної частки (паю), право на яку було посвідчене сертифікатом серії СМ №037850 від 20 травня 1996 року, у натурі (на місцевості) (передачу у власність земельної ділянки) та надання дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (том 1 а. с. 56).

У цій заяві ОСОБА_9 зазначила, що право на зазначену земельну частку (пай) вона з братом ОСОБА_3 успадкували після смерті матері, але у зв`язку з тим, що останній помер, а вона єдина, хто прийняв спадщину після нього, просила задовольнити її заяву.

Рішенням 39 сесії 8 скликання Миколаївської селищної ради Сумського району від 23 лютого 2024 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні її заяви від 23.01.2024, оскільки вона не надала документи, які посвідчують її право на земельну частку (пай), розміром 3,95 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право на яку було посвідчене сертифікатом серії СМ №037850 від 20 травня 1996 року (том 1 а. с. 58).

26 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Бойко О.І. з приводу видачі на її ім`я в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину на інші 1/2 частини земельних ділянок :02:006:0026, :02:001:0763, а також на земельну частку (пай), розміром 3,95 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право на яку посвідчене сертифікатом серії СМ №037850 від 20 травня 1996 року.

Постановою від 26 лютого 2024 року приватний нотаріус Бойко О.І. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину. У постанові нотаріус зазначила, що право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії СМ №037850 від 20 травня 1996 року, було успадковане після смерті ОСОБА_5 позивачкою ОСОБА_1 та її братом ОСОБА_3 у рівних частинах. Також нотаріус зазначила, що ОСОБА_2 протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини після смерті батька не подав заяву про відмову від спадкування за законом і вважається таким, що прийняв спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України (том 1 а. с. 53-54).

17 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Бойко О.І. з приводу видачі на її ім`я в порядку спадкування за законом свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_6 .

Постановою від 17 червня 2024 року приватний нотаріус Бойко О.І. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок. У постанові мотиви відмови у вчиненні нотаріальних дій зазначені аналогічні мотивам, викладеним у постанові від 26 лютого 2024 року, а також зазначено, що нотаріусу не були надані документи, які посвідчують право власності на будинок (том 1 а. с. 211 зв. - 212).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24 червня 2024 року, довідки філіалу «Білопільська госпрозрахункова виборча дільниця» КП Сумським МБТІ від 03 червня 2024 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ні за ким не зареєстровано. Станом на 31 грудня 2012 року до ДРРПнНМ не внесене (том 1 а. с. 209, 211).

Як вбачається з копії погосподарської книги в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , був зареєстрований до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 і його син ОСОБА_2 , який ще й досі зареєстрованим за вказаною адресою (том 2 а. с. 9).

Згідно з довідками Товстянської сільської ради Білопільського району від 28 листопада 2016 року №442, в. о. старости Товстянського старостату Миколаївської селищної ради від 01 грудня 2017 року, старости старостинського округу №2 Миколаївської селищної ради Сумського району від 18 липня 2023 року №35 ОСОБА_3 був зареєстрований та до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав одиноко за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним був зареєстрований, але не проживав син ОСОБА_2 (том 1 а. с. 21-23).

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 суду показали що, ОСОБА_3 є рідним братом позивачки. ОСОБА_3 мав дружину ОСОБА_15 та сина ОСОБА_16 , вони проживали в АДРЕСА_1 . Приблизно в 2000-2001 році дружина забрала сина та більше в село вони не поверталися. Після смерті батьків і до дня смерті ОСОБА_3 жив сам.

Ухвалюючи рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту неприйняття ОСОБА_2 спадщини після смерті батька - ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що зібраними у справі доказами встановлено, що ОСОБА_2 на день відкриття спадщини після померлого батька - ОСОБА_3 хоч був і зареєстрованим за місцем проживання останнього, проте, останні роки фактично там не проживав, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 теж не звертався. Тому, ОСОБА_17 є таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 . З посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду №641/3893/20 від 26 липня 2023 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання факту неприйняття ОСОБА_2 спадщини, з підстав обрання неналежного способу захисту, який не узгоджується із ст. 16 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону, а доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляє, як безпідставні.

Зокрема, частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту неприйняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 з підстав застосування позивачкою способу захисту, який відповідає положенням ст. 16 ЦК України, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладену у постанові від 26 липня 2023 року у справі №641/3893/20.

Враховуючи те, що вимога позивача про встановлення факту неприйняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька - ОСОБА_3 фактично зводяться до визнання ОСОБА_1 єдиним спадкоємцем за законом другої черги, належним способом захисту прав позивача в даному випадку, є визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті брата - ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання незаконними та скасування постанов приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Сумської області Бойко О.І. від 26 лютого 2024 року та від 17 червня 2024 року, суд першої інстанції визнав такий спосіб захисту прав позивача на спадщину неефективним. Також вказав на те, що нотаріус Бойко О.І. не може бути відповідачем у цій справі, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема, позивач заперечує наявність у ОСОБА_2 права на спадщину, яке визнано нотаріусом, як підстава для відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , та позивач бажає визнання за нею в судовому порядку права власності на спадкове майно.

Згідно з ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Питання видачі свідоцтва про право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5.

Стаття 34 Закону України «Про нотаріат» містить вичерпний перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси.

Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників;9) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій.

Нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, нотаріусу заборонено лише безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (див. постанову Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19)).

Пунктами 4.14 і 4.21 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Зі змісту оспорюваних постанов приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Бойко О.І. від 26 лютого 2024 року і від 17 червня 2024 року вбачається, що підставою для відмови приватним нотаріусом Бойко О.І. позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 у цілому була наявність спадкоємця за законом першої черги, відповідача ОСОБА_2 , якого нотаріус вважала таким, що прийняв спадщину після смерті батька, оскільки він разом з ним був зареєстрований на час відкриття спадщини. Також підставами відмови було те, що ОСОБА_1 просила видати свідоцво про право на спадщину на всю спірну земельну частку (пай), хоча вона і ОСОБА_3 у рівних частинах успадкували її після смерті матері ОСОБА_5 , про що отримали відповідні свідоцтва, а також те, що ОСОБА_1 не надала будь-яких документів про право власності на спірний спадковий житловий будинок.

Тобто, зважаючи на те, що у даній справі фактично існує спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_18 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , якого нотаріус вважав таким, що прийняв спадщину, не надання ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок та виникнення у ОСОБА_1 про права на частку спірної земельної частки (паю), на підставі спадкування після смерті матері, а не ОСОБА_3 , приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Бойко О.І., відмовляючи у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, діяв з дотримання вимог чинного законодавства, а тому підстав для скасування оспорюваних постанов не вбачається.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 є вимога про визнання права власності на спадкове майно.

Переглядаючи рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права в порядку спадкування за законом після смерті брата - ОСОБА_3 на частину земельної частки (паю) та житловий будинок, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (ст. 1218 ЦК України).

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Частинами 1 і 2 статті 524 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ст. 529 ЦК Української РСР).

За змістом статей 548, 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 560 ЦК Української РСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину

видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила, в тому числі, визнати за нею в порядку спадкування після ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право власності на земельну часту (пай), яка перебувала у колективній власності СГАПЗТ «Жовтень» Білопільського району Сумської області, розміром 3,95 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ №037950, виданого 20 травня 1996 року ОСОБА_6 та житловий будинок АДРЕСА_1 .

Судом встановлено та не спростовується позивачем, право на вказану земельну частку (пай) була успадкована в рівних долях ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_5 , яку остання успадкувала після смерті чоловіка - ОСОБА_6 .

Тобто, на час відкриття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 йому на праві власності належало право власності на частину спірної земельної частки (паю), право власності на які було визнано за позивачем оскражуваним судовим рішення. Інша частина цієї земельної частки (паю) належить позивачу в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5 , що посвідчується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори 16 квітня 2004 року.

Тобто, за встановлених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті брата право власності на частину спірної земельної частки (паю).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних та достовірних доказів належності ОСОБА_6 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , того, що вказаний будинок був побудований згідно із санітарними та протипожежними нормами і правилами, знаходиться в межах земельної ділянки та не виходить за червону лінію вулиці, не знаходиться на суміжних земельних ділянках, а тому в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Проте, з такими висновками суд першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки судом першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи в цій частині вимог.

За змістом ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, у том числі, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2024 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Нежевело В.В. подана заява про збільшення позовних вимог, в якій просила доповнити свої вимоги вимогою про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірний житловий будинок. При цьому зазначала, що у справі є підстави для вжиття заходів витребування інформації відносно права на нерухоме майно у вигляді житлового будинку (том 1, а.с. 123).

У подальшому, 01 серпня 2014 року, під час підготовчого провадження, представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Нежевело В.В. подано клопотання, в якому просила витребувати з ДП «БТІ Регіональна агенція технічної інвентаризації» КП «Ініціатива» Миколаївської сільської ради матеріали інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_1 (том 2, а.с.17-18).

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 02 серпня 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів було відмовлено, з посиланням на те, що позивач одночасно з поданням позовної заяви в новій редакції, письмово не повідомила суд про неможливість подати інвентаризаційну справу на спірний житловий будинок.

На переконання колегія суддів, відмовляючи у задоволенні клопотання представника позивача, суд першої інстанції проявив надмірний формалізм, зважаючи на те, що суд має сприяти учасникам процесу в реалізації ними прав.

У зв`язку з вказаним, колегія суддів вважає, що є підстави передбачені ч. 3 ст. 367 ЦПК України для прийняття поданих апеляційному суду заявником апеляційної скарги доказів.

Так, згідно довідки КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» СМР філіал «Білопільська госпрозрахункова виборча дільниця» від 03 червня 2024 року, в БТІ право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване ні за фізичною, ні за юридичною адресою, документ, підтверджуючий право власності на житловий будинок, станом на 31 грудня 2021 року відсутній (том 2, а.с. 108).

30 травня 2024 року старостою старостинського округу №2 видана виписка в тім, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 на момент смерті зареєстрований і був власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який побудував у 1950 році (згідно даних по господарської книги 2001-2005 року №4, стор. 6, номер об`єкта ПГО 280) в АДРЕСА_3 (том 2, а.с. 105).

У 1950 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

З наданих матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що житловий будинок був побудований у 1950 році. Будівництво житлового будинку здійснював ОСОБА_6 , що підтверджується даними по господарської книги 2001-2005 року №4.

Тобто, беручи до уваги положення чинних на час здійснення будівництва спірного будинку норм, ОСОБА_6 набув право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який належав померлому і на час відкриття спадщини.

Як уже зазначалося, спадкова справа на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_6 , не заводилася. Однак, спадщина після смерті ОСОБА_6 була прийнята його дружиною, матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , як за життя право власності на спадкове майно не оформила.

З огляду на те, що доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька - ОСОБА_6 матеріали справи не містять, а тому підстав для задоволення позову про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.

Однак, встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_5 була прийнята в рівних частинах її дітьми - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , до складу якого увійшов в тому числі і спірний житловий будинок.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що є підстави для часткового задоволення позову ОСОБА_1 , в частині визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_3 на частину спірного житлового будинку.

З вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5 позивач не зверталася, а тому підстави для задоволення позову в частині визнання за позивачем права на частину спірного житлового будинку, яке вона набула після смерті матері, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача судових витрат, понесених в суді першої інстанції, зважаючи на те, що підставою для звернення до суду з вимогами про визнання за позивачем в судовому порядку права на спадкове майно, у задоволенні яких позивачу частково задоволено, були обумовлені відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відмова Миколаївської селищної ради Сумського району у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну частку (пай), не свідчить про заперечення селищною радою права позивача на спадкове майно.

Таким чином, з огляду на викладене, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, на підставі п 1 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, ухваливши в цій частині нове рішення, яким частково задовольнити ці позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Нежевело Валентиною Вікторівною, задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 20 серпня 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та ухвалити в цій частині нове рішення, яким частково задовольнити ці позовні вимоги.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У іншій оскаржуваній частині рішення Білопільського районного суду Сумської області від 20 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 8 червня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов