ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/256/24Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/817/634/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої Хома М.В.

суддів Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДИТСЕРВІС" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року, ухвалене суддею Черніцькою І.М., дата складення повного тексту 10 березня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДИТСЕРВІС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ТОВ "КРЕДИТСЕРВІС" звернулося до суду із вказаним позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 27.07.2021 року №210727-003 у розмірі 76 300 грн, з яких: 18333, 31 грн заборгованість за тілом кредиту та 57966,69 грн заборгованість за процентами.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 27.07.2021 року між ТОВ "КРЕДИТСЕРВІС" та відповідачем було укладено кредитний договір №210727-003, який підписано останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y22264. Згідно з умовами договору ТОВ "КРЕДИТСЕРВІС" надало відповідачу кредит у сумі 44 000 грн, строком до 27.07.2022 року.

Умовами кредитного договору передбачено, що відсоткова ставка в місяць від початкової суми кредиту становить 7,5 %. Крім щомісячних процентів, стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 7,5% (3300 грн).

Договором передбачено, що позичальник має зробити 12 щомісячних платежів, повинен вносити платежі щомісячно до 27 числа відповідного місяця включно.

Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника.

На банківський рахунок позичальника було перераховано кошти у розмірі 40700 грн із врахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту в розмірі 3300 грн.

Водночас, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, тому ТОВ "КРЕДИТСЕРВІС" просило задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 березня 2025 року позов ТОВ «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Кредитсервіс» заборгованість за кредитним договором № 210727-003 від 27.07.2021 року у розмірі 23830 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та відсотками. У задоволені решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Кредитсервіс» 838,27 грн в рахунок сплаченого судового збору та 2186 грн витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ "КРЕДИТСЕРВІС" просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача в користь позивача кредитної заборгованості у розмірі 52470 грн. скасувати та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким позов задовольнити та здійснити перерозподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

суд проігнорував умови кредитного договору, у яких зазначено, що він діє до повного його виконання, положення ст. 1048 ЦК Україн, якою установлено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, тому кредитор може розраховувати на проценти по кредиту за весь час до часу його повернення, незалежно від закінчення строку дії договору;

судом здійснено помилковий висновок про нікчемність положення кредитного договору в частині сплати одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 7,5% від суми кредиту (3300 грн), оскільки зазначена комісія передбачена договором, з яким відповідач погодився, та не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» і «Про захист прав споживачів», що призвело до неправильного визначення загального розміру заборгованості, оскільки зазначена комісія не була врахована як частина наданих кредитних коштів.

Рішення суду оскаржується лише щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення частини відсотків за користування кредитом та щодо висновку суду про нікчемність положень договору про сплату одноразової комісії за надання кредиту, тому в іншій частині оскаржуване судове рішення апеляційним судом не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Обставини справи.

Судом встановлено, що 27.07.2021 року між ТОВ «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір за №210727-003. Вказаний договір підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Y22264.

Згідно умов Кредитного договору сторони погодили, що: сума кредиту становить 44 000 грн; строк дії договору до 27 липня 2022 року; кількість щомісячних платежів становить 12 місяців; щомісячні платежів сплачуються до 27 числа відповідного місяця включно; одноразова комісія за видачу кредиту встановлюється у розмірі 7,5% від початкової суми кредиту та становить 3300 грн; відсоткова ставка становить 7,5% в місяць від початкової суми кредиту; реальна річна процента ставка становить 97,5% річних; сума щомісячного платежу становить 699,67 грн, у тому числі 3666,67 грн погашення тіла кредиту та 3300 грн сплата відсотків.

Окрім того, сторони погодили дати та суми щомісячних платежів (графік платежів), згідно з яким відповідач зобов`язався сплачувати щомісячні платежі в розмірі 6966,67 грн у період з серпня 2021 року по липень 2022 року включно, до 27 числа відповідного місяця. Сторонами погоджено, що загальна плата за користування кредитом становить 42 900 грн та загальна вартість кредиту 86 900 грн.

Також, відповідачем зазначено реквізити свої картки № НОМЕР_1 та банківський рахунок № НОМЕР_2 .

Як слідує з платіжного доручення АТ «Комінбанк» за №1570 від 27.07.2021 року, ТОВ «Кредитсервіс» було перераховано на карту № НОМЕР_1 , номер рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 40700 грн, згідно договору за №210727-003 від 27 липня 2021 року.

Отже, фактичний розмір наданого відповідачу кредиту на підставі кредитного договору за №210727-003 від 27.07.2021 року становить 40700 грн.

З виписки операцій за договором за №210727-003 від 27.07.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 сплачувались кошти за користування кредитом, зокрема 17.08.2021 року сплачено 7000 грн, 24.09.2021 року 7000 грн, 19.10.2021 року 7000 грн, 23.11.2021 року 7000 грн, 24.12.2021 року 7000 грн, 26.01.2022 року 6900 грн, 28.02.2022 року 7000 грн, 25.08.2022 року 1500 грн та 26.10.2022 року 3100 грн. Тобто, відповідачем на погашення кредиту сплачено в загальному розмірі 53500 грн.

Із виписки з особового рахунку за кредитним договором за №210727-003 від 27.07.2021 року видно, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 21.09.2023 року становить 76300 грн, з яких: 18333,31 грн прострочене тіло кредиту та 57966,69 грн прострочені проценти.

09.10.2023 року ТОВ «Кредитсервіс» направив ОСОБА_1 досудову вимогу, в якій повідомив про розмір заборгованості, відповідальність за порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором та необхідність сплати наявної заборгованості у розмірі 76300 грн, з яких: 18333,31 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту та 57966,69 грн прострочена заборгованість за процентами.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст.1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" №2664-III договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підписи сторін.

Відповідно до ст. 12 Закону "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі "електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Саме у такий спосіб було підписано відповідачем кредитний договір від 27.07.2021 року №210727-003, електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y22264.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором в повному обсязі відповідачем суду не надано, а тому позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором №210727-003 від 27.07.2021 року.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18).

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частково задовольняючи позов, суд, із урахуванням: фактично наданої суми кредитних коштів, встановленого розміру процентів, які підлягали сплаті за користування кредитом, загальної вартості кредиту, сплачених відповідачем сум на погашення кредитної заборгованості та строку кредитування дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ "КРЕДИТСЕРВІС" заборгованості за кредитним договором від 27.07.2021 року №210727-003 у розмірі 23830 грн.

Крім того, суд дійшов висновку, що положення вищевказаного кредитного договору про сплату позичальником на користь кредитодавця одноразової комісійної винагороди за видачу кредиту в розмірі 7,5% від суми кредиту (3300 грн) суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору.

Колегія суддів погодується із визначеним судом розміром заборгованості, який підлягає до стягнення за кредитним договором.

Зокрема, суд першої інстанції правомірно визначив, що проценти підлягають нарахуванню лише в межах строку дії договору з 27.07.2021 року по 27.07.2022 року. Виходячи з фактично наданої суми кредиту 40700 грн. (за виключенням комісії у розмірі 3300 грн, яка була стягнута з відповідача під час укладення договору) та погодженої щомісячної ставки 7,5 % протягом 12 місяців, розмір процентів складає 36 630 грн. Загальна вартість кредиту з урахуванням тіла 40700 грн та зазначених процентів становить 77 330 грн, з яких відповідачем сплачено 53 500 грн. Отже, залишок у розмірі 23 830 грн є заборгованістю, що підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд проігнорував умови кредитного договору, у яких зазначено, що він діє до повного його виконання, положення ст. 1048 ЦК Україн, якою установлено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, тому кредитор може розраховувати на проценти по кредиту за весь час до часу його повернення, незалежно від закінчення строку дії договору, колегія суддів відхиляє, виходячи із наступного.

Щодо умов договору про дію до повного виконання зобов`язань.

Формулювання про дію договору «до повного виконання» визначає лише момент припинення зобов`язань сторін у цілому, але не змінює правової природи нарахування процентів. Така умова не може суперечити імперативним приписам закону та усталеній судовій практиці, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати договірні проценти припиняється після закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Надалі можливе лише нарахування відповідальності за прострочення (ст. 625 ЦК України), а не продовження дії процентної ставки, погодженої на строк кредиту.

Частина 1 ст. 1048 ЦК України передбачає, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У даному випадку «інше» прямо встановлено сторони визначили фіксований строк кредитування (12 місяців, до 27.07.2022), протягом якого сплачуються договірні проценти. По його завершенні застосовуються норми ст. 625 ЦК України, а не ст. 1048 ЦК України.

Більше того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Отже, ТОВ "КРЕДИТСЕРВІС" безпідставно нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами, що передбачені договором після спливу визначеного договором строку кредитування з 27.07.2022 року, що вірно було враховано судом при визначенні суми боргу, яка підлягає стягненню у даному випадку.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про неправомірність висновку суду першої інстанції щодо нікчемності умови кредитного договору про сплату одноразової комісії за надання кредиту є обґрунтованими.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Разом з тим, умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено одноразову комісію у фіксованій сумі 3300 грн (7,5% від початкової суми кредиту) за видачу кредиту, а не за обслуговування надання споживачу інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місць.

Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Таким чином, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати комісії за видачу кредиту у розмірі 3300 грн є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Враховуючи вищевказане, висновок суду про те, що положення вищевказаного кредитного договору про сплату позичальником на користь кредитодавця одноразової комісійної винагороди за видачу кредиту в розмірі 7,5% від суми кредиту (3300 грн) суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, слід виключити з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення.

Разом з тим, даний висновок жодним чином не впливає на визначену судом суму заборгованості за кредитним договором, оскільки здійснений судом розрахунок заборгованості по процентах за користування кредитом правомірно здійснено від фактичного розміру наданого відповідачу кредиту 40700 грн, тобто за виключенням утриманої ТОВ "КРЕДИТСЕРВІС" комісії за користування кредитними коштами у розмірі 3300 грн.

Оскільки матеріально-правові правові вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, лише з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення виключено висновок щодо нікчемності положення кредитного договору про сплату позичальником на користь кредитодавця одноразової комісійної винагороди за видачу кредиту, тому перерозподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕДИТСЕРВІС"- задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновок суду про те, що положення кредитного договору за №210727-003 від 27 липня 2021 року про сплату позичальником на користь кредитодавця одноразової комісійної винагороди за видачу кредиту в розмірі 7,5% від суми кредиту (3300 грн) суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору .

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову апеляційного суду складено 18 серпня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Гірський Б.О.