Справа № 509/4614/25
УХВАЛА

01 вересня 2025 року. Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Пансенко Є.М., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Нестерової Ольги Валеріївни про забезпечення позову, поданої при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нестерова Ольга Валеріївна звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

В позовній заяві представник позивача просить суд забезпечити поз шляхом накладення арешту на наступне майно: земельну ділянку, кадастровий номер :02:007:0168, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, площею 0.0753га, та на садовий будинок, загальною площею 38.8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, кадастровий номер :02:007:0168.

В заяві вказано, що між позивачем та відповідачем 07.09.2023 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб.

Подружжя познайомилось 19 травня 2022 року та через місяць, тобто в червні 2022 року почали спільно проживати в місті Одесі в орендованій відповідачем квартирі за адресою АДРЕСА_2 , в квартирі на 12 поверсі.

В цей час сторони спільно проживали в орендованій квартирі, спільно вели господарство, зокрема спільно несли витрати щодо забезпечення спільного проживання, мали спільний бюджет, придбавали необхідне для спільного проживання майно для спільного користування, побутові речі, продукти, тощо. Між сторонами мав місце розподіл побутових обов`язків, зокрема забезпечення побуту, а саме прибирання, приготування їжі було обов`язком позивачки. Сторони раз на тиждень разом закуповували продукти на тиждень, а за нагальної потреби придбання будь-чого протягом тижня придбанням цього займався той із сторін, хто був біля магазину.

При цьому сторони, вважали одне одного подружжям та відповідальними один за одного, зв`язаними обіцянкою вірності одне одному, тому не допускали спілкування із іншими, залицяння або будь-які інші прояви романтичного спілкування із іншими, тому також сторони спільно відпочивали, проводили час та дозвілля із друзями разом, познайомили один одного із своїми друзями, рідними, а також із батьками. Так позивачка познайомила відповідача із матір`ю орієнтовно 26 травня 2022 року, а відповідач представив позивачку батьками вже в травні 2023 року після заручин, адже вони жили в Запоріжжі, а подружжя не виїжджало в Запоріжжя.

В результаті спільного проведення дозвілля у сторін з`явилися вже спільні друзі, які сприймати позивача та відповідача вже як повноцінну пару та сім`ю. Сторони представляли один одного як чоловіка і дружину, організовували спільний відпочинок, окремий відпочинок влаштовували за рідкими виключеннями і домовлялися проводити окремо дозвілля із друзями позивачка з подругами суто дівочою компанією, а відповідач зі своїми друзями одночасно, так щоб в інший час організовувати спільне дозвілля.

Сторони надавали одне одному в тому числі і моральну підтримку в складний для всіх стресовий час, додатково підтримували одне одного та турбувалися один про одного.

Отже для близьких та друзів сторін сторони сприймалися як повноцінна сім`я, яка вела звичний і притаманний саме гармонічній сім`ї образ життя, із спільними правами та обов`язками та відповідальністю по відношенню один до одного.

Тим самим сторони в період з червня 2022 року по 06.09.2023 року проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік, тобто як фактичне подружжя без реєстрації шлюбу.

21 травня 2023 року напередодні річниці знайомства відповідач зробив позивачці пропозицію зареєструвати шлюб.

Пізніше сторонами було визначено дату весілля, а саме 07.09.2023 року, і сторони почали підготовку до організації весілля. Орієнтовно на початку серпня 2023 року сторони подали заяву до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про намір зареєструвати шлюб.

З урахуванням складної ситуації в країні та введення воєнного стану, а також систематичні обстріли, відключення електроживлення, сторони прийшли до спільного рішення не влаштовувати гучне святкування весілля, а зекономлені на святкуванні весілля кошти придбати приватний будинок для організації більш комфортного проживання в умовах війни, який б дозволяв використання генератора, забезпечував наявність власного подвір`я, де можна гуляти із дитиною тощо. Тим самим, перед реєстрацією шлюбу фактичне подружжя вирішило придбати приватний будинок для спільного проживання.

Наприкінці серпня сторони знайшли будинок, який задовольняв їх потреби, а 21.08.2023 року, фактично за два з половиною тижні до весілля, сторони придбали приватний будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 38,8 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 0,0753 га.

Попри те, що фактично будинок та земельна ділянка придбавалась фактичним подружжям спільно за спільні кошти, відповідний договір було оформлено на відповідача, як на голову подружжя та сім`ї, що позивачка в той час вважала нормальним та не бачила в цьому жодних проблем, адже підтримує класичні погляди на сімейні відносини та роль чоловіка в сім`ї.

До знайомства із відповідачем позивачка працювала менеджером-ресеишеоністом в Zenith hotel за адресою АДРЕСА_3 , як працівник ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , а також саме вела діяльність як фізична особа - підприємець.

Позивачка звільнилася з роботи в Zenith hotel в червні 2022 року і почала допомагати відповідачу в його роботі, зокрема працювала в офісі відповідача. Адже фактично, майже одразу після знайомства відповідач запропонував позивачці жити разом і звільнитися з роботи для того, щоб приділяти більше уваги відносинам, адже робота ресепшеоніста передбачає роботу в тому числі в нічні зміни, що не подобалося відповідачу, та допомагати відповідачу в його бізнесі з продажу засобів для корекції прикусу та іншого стоматологічного приладдя, як представника компанії Оранж Медікал, на що позивачка погодилася.

Крім того подружжя багато спільно подорожувало, зокрема в червні 2022 року побували у Львові, Україна, в жовтні та на початку листопада - в Празі, Чехія, весь листопад 2022 року провели в Римі та Венеції, Італія, а також в Аліканте, Іспанія, де залишалися до переїзду в Торревьеху, Іспанія, в березні 2023 року, також в березні 2023 року - побували в Барселоні, Іспанія, в червні 2023 року відпочивали на морі, в Греції, в липні 2023 року відпочивали в Дендропарку Софіївка, в Умані, Україна.

В той же час, позивачка та її сестра, виконуючи роботу в офісі відповідача, систематично отримували оплату, тобто вважали, що вони працевлаштовані, і спільно працюють в компанії відповідача.

Тим самим, фактично позивачка з моменту знайомства із відповідачем та до моменту придбання спірного майна працювала та мала власний дохід.

Крім того, проживаючи спільно із відповідачем як фактичне подружжя, позивачка повністю виконувала всі обов`язки по господарству в родині, тобто виконувала хатні обов`язки, чим також робила свій вклад в добробут родини.

Незважаючи на те, що подружжя мало власний капітал та доходи, які серед іншого дозволяли подружжю подорожувати, проводити час із друзями в ресторанах тощо, тобто мало достатній дохід та придбало спірні об`єкти нерухомого майна, перед придбанням відповідного будинку відповідач, як пізніше дізналася позивачка, нібито уклав із власним батьком договір дарування грошових коштів.

Проте спірне майно фактичне подружжя придбавало за спільні грошові кошти, які вони отримували від бізнесу з продажу приладдя для корекції прикусу.

Подружжя, за рік спільного проживання, ніколи не позичало грошових коштів у батьків, чи друзів, чи інших сторонніх осіб, а жило за рахунок власних зароблених грошових коштів, яких вистачало і на подорожі, і на дозвілля, і також відкладалися кошти на придбання будинку.

Тим самим, позивачка наполягає на тому, що відповідний спірний будинок та земельна ділянка придбавалися подружжям за рахунок спільних коштів подружжя, а не отриманих в дар від батька, як зараз наполягає відповідач.

Протягом серпня - листопада 2023 року сторони спільно робили ремонт в спірному будинку, при цьому позивачка повністю слідкувала за здійсненням ремонтних робіт, які носили косметичний характер, обирала та купувала шпалери, штори, жалюзі, дзеркала. Сторони придбали нові меблі, зокрема ліжко, телевізор, пральну машину, стіл, шафи, комоди, кухню, холодильник, сантехнічне обладання в санвузол, та диван. Позивачка повністю займалася підбором меблів в будинок, що підтверджується скріншотами переписки позивачки із виробником зокрема кухонних меблів, а також фото до та після ремонту кухні та встановлення меблів.

Вартість покращень будинку в вигляді тільки вбудованих кухонних меблів склала 55 900,00 грн., і ці витрати сторони понесли разом. Інші покращення та їх вартість позивачка не фіксувала, бо не бачила в цьому жодної необхідності, всі документи на придбані меблі та техніку, зберігаються в спірному будинку, в який станом на момент подання позову позивач потрапити не може.

В будинку сторони повністю переробили систему опалення, встановили новий котел, кондиціонер, завели газ в будинок, збудувати повноцінну кам`яну огорожу та встановили автоматичні ролетні ворота на земельній ділянці. Також здійснити благоустрій земельної ділянки, висадивши на ній зелені насадження.

Орієнтовно на початку грудня 2023 року сторони заїхали в будинок після ремонту на почати спільне проживання в ньому.

В грудні 2024 року сторони виїхали проживати разом до Молдови, але позивачка систематично раз на місяць приїжджала в Одесу по роботі, при цьому під час перебування в Одесі, жила в спільному із чоловіком будинку.

Позивачка наполягає на тому, що сторони придбали відповідний будинок та земельну ділянку під час спільного проживання однією сім`єю, фактично більше ніж через рік з моменту початку спільного проживання однією сім`єю та за два тижня до реєстрації шлюбу, а після укладення шлюбу відповідний будинок та земельна ділянка використовувалися сторонами в інтересах сім`ї, сторони спільно здійснювали покращення відповідного майна тощо. Тим самим, зазначені об`єкти нерухомого майна є спільним майном фактичного подружжя.

Позивач зазначає, що предметом цього позову є визнання спільним майном фактичного подружжя до реєстрації шлюбу садового будинку та земельної ділянки, поділ садового будинку та земельної ділянки та стягнення компенсації за ? частину садового будинку та земельної ділянки, право власності, на які станом на момент подання позову зареєстровано за відповідачем, з ціною позову 838 000,00 грн. Вважає, що з метою забезпечення позову слід застосувати як захід забезпечення позову арешт спірного майна. При цьому позивач пропонує зустрічне забезпечення не застосовувати, як таке в якому не має потреби, з огляду на відсутність ризику завдання збитків відповідачу, з огляду на те, що спірне майно використовується ним в особистих потребах, що не обмежується арештом, пропорційність заходу забезпечення позову, який не виходить за межі предмету спору та розміру позовних вимог.

При цьому, позивач використовує забезпечення позову виключно для гарантування виконання рішення суду, в разі якщо таке рішення буде винесено на користь позивача.

Разом із тим, в разі незабезпечення позову, відповідач може вчинити відчуження відповідного об`єкта нерухомого майна, що зробить рішення суду не виконуваним, зокрема через вчинення відповідачем дій з приховування власних доходів та наявності у праві власності відповідача ще одного об`єкта нерухомого майна в розмірі 1/3 частини, що значно ускладнює виконання судового рішення про стягнення, якщо таке буде винесено на користь позивача.

При цьому вже на момент, коли позивачка вперше після сварки з чоловіком приїхала додому сама, чоловікові батьки, які були запрошені подружжям жити в будинку тільки на той час, коли подружжя їхало за кордон, унеможливили користування позивачкою будинком, не дозволили позивачці навіть увійти в будинок, а на посилання позивачки, що спірний будинок є також і власністю позивачки, заявили позивачці, що будинок нібито придбаний за подаровані батьком чоловіка кошти, через це не належить позивачці, і може бути переоформлений на батька відповідача в будь-який момент.

Тим самим існує реальний спір щодо права власності на майно, яке станом на момент подання позову оформлено на відповідача, що не виключає його відчуження ним, з метою унеможливлення виконання рішення суду, що і спричиняє необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи дану заяву про забезпечення позову, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Надані матеріали справи свідчать про те, що позивач вважає, що нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер :02:007:0168, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, площею 0.0753га, та на садовий будинок, загальною площею 38.8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, кадастровий номер :02:007:0168, належить сторонам на праві спільної сумісної власності як жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. В позовній заяві просить суд визнати вказане майно спільною сумісною власністю як жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, а також в порядку поділу даного майна визнати за сторонами право власності на ? вказаних земельної ділянки та садового будинку. Також просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості її частки садового будинку та земельної ділянки у загальному розмірі 419 000 грн.

За змістом заяви представник позивача накласти арешт на вказані об`єкти нерухомості, оскільки відповідач може вчинити заходи відчуження майна, що ускладнить позивачу стягнення грошової компенсації ? частки за об`єкти нерухомого майна.

Згідно з ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали заяви, вважаю, що заява не підлягає задоволенню, оскільки з наданих представником позивача доказів на підтвердження вимог позивача, наразі немає підстав стверджувати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, адже позивач ставить вимогу про компенсацію частки вартості нерухомого майна. Крім того, саму частку нерухомого майна позивачем не визначено, оскільки в позовній заяві скрізь по тексту вказаний знак питання «?».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-151, 153, 260-261, 353 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Нестерової Ольги Валеріївни про забезпечення позову, поданої при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Є. М. Панасенко