Номер провадження: 22-ц/813/1257/25
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року, постановленого під головуванням судді Свяченкої Ю.Б., повний текст рішення складений 04 жовтня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та визнання права користування жилим приміщенням та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення та вселення, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Одеська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та визнання права користування житловим приміщенням, в якому просив:

- визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право користування кімнатою № НОМЕР_1 ?А сімейного гуртожитку на АДРЕСА_2 .

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначив, що на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 05 липня 2018 року у справі № 522/11845/17 ОСОБА_2 вселено до кімнати № 281-А квартири АДРЕСА_3 . 25 січня 2019 року в добровільному порядку відповідачі, які зареєстровані в кімнаті АДРЕСА_4 , а він, навпаки, добровільно переселився з кімнати № НОМЕР_2 до кімнати № НОМЕР_3 . Вважає, що добровільне виселення відповідачів підтверджує те, що вони втратили право користування кімнатою АДРЕСА_5 , а він таке право набув.

У січні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська міська рада, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про виселення та вселення, в якому просила:

- виселити ОСОБА_2 з житлового приміщення кімнати № НОМЕР_3 сімейного гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 ;

- вселити ОСОБА_3 в житлове приміщення кімнати АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи зустрічний позов ОСОБА_3 зазначила, що 16 травня 1996 року матері ОСОБА_3 - ОСОБА_6 було видано ордер № 000301 на право зайняття з сім`єю (з дочкою ОСОБА_7 , нині Амеліною) житлової площі в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 . Після смерті матері основним квартиронаймачем стала ОСОБА_3 . Разом зі своєю сім`єю ОСОБА_3 зареєстрована з 29 липня 1996 року. ОСОБА_2 проживав у цьому ж гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_7 . 25 січня 2019 року між нею та відповідачем було досягнуто усну домовленість про обмін кімнатами та переселення її до його кімнати АДРЕСА_8 . Оформленням документів щодо узаконення обміну кімнатами займався ОСОБА_2 . Однак згідно із листом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 28 листопада 2019 року їм було відмовлено в обміні, після чого вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернутися до кімнат попереднього мешкання, в чому ОСОБА_2 їй відмовив та чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 залишений без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволений. Виселено ОСОБА_2 з жилого приміщення кімнати № НОМЕР_3 сімейного гуртожитку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вселено ОСОБА_3 в жиле приміщення кімнати № НОМЕР_3 сімейного гуртожитку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду залишено без змін (а.с. 7 т. 2).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , особа, яка не приймала участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваним рішенням суду порушені її права, звернулася 29 листопада 2022 року, до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, постановити нове, яким визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право користування кімнатою АДРЕСА_5 сімейного гуртожитку по АДРЕСА_2 , відмовити у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права (а.с. 1-8 т. 4).

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що поза увагою суду першої інстанції було залишено те, що при будь-яких обставин виселення ОСОБА_2 з жилого приміщення кімнати № НОМЕР_3 сімейного гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , будуть порушені майнові та житлові права родини ОСОБА_8 , оскільки при виселенні ОСОБА_2 , останній не в змозі буде вселитись до кімнати АДРЕСА_7 , яка належала родині ОСОБА_8 до обміну, так як її родині будуть чинитись перешкоди з боку родини ОСОБА_9 , які проживають в блоці №281.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не надав належної оцінки тому, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про обмін кімнатами.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження за її апеляційною скаргою, поданою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року, одночасно у відкритті апеляційного провадження відмовлено з підстав тотожності вимог викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_2 (а.с. 19-20 т. 4).

Постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року залишено без змін. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (а.с. 226-235 т. 4).

Відповідно до протоколу розподілу справ справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 передана до розгляду у складі суду Карташову О.Ю. (головуючий), суддям Кострицькому В.В., Коновалової В.А. (а.с. 106 т. 5).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 червня 2024 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відкрито (а.с. 128-129 т. 5).

Справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21 листопада 2024 року, про що Одеським апеляційним судом 12 липня 2024 року постановлено ухвалу (а.с. 138 т. 5).

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Лях І.Д., представник ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування рішення суду, яке прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства та встановлених судом обставин справи, з додержанням норм матеріального і процесуального права (а.с. 139-142 т. 5).

ОСОБА_1 заявлено відвід (а.с. 173-175 т. 5).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року клопотання ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Карташова О.Ю., Кострицького В.В., Коновалової В.А. задоволено, справу передано до канцелярії суду для виконання вимог ст. 33 ЦПК України (а.с. 177-180 т. 5).

Протоколом автоматизованого розподілу від 29 листопада 2024 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді ОСОБА_10 , суддями Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О. для розгляду справи (а.с. 184 т. 5).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №122/0/15-25 від 28 січня 2025 року суддю ОСОБА_10 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 189 т. 5).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 03 лютого 2025 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. (а.с. 190 т. 5).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 10 лютого 2025 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 192 т. 5).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження (а.с. 193 т. 5).

В судове засідання, призначене на 26 серпня 2025 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 215, 216-217, 218-223 т. 5).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження слід закрити, за наступних підстав.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначила про те, що рішенням суду першої інстанції були порушені її права з підстав того, що вона зі своєю родиною спільно проживає у блоці №285.

При цьому, апелянт посилалася на те, щопоза увагою суду першої інстанції було залишено те, що при будь-яких обставинах виселення ОСОБА_2 з жилого приміщення кімнати № НОМЕР_3 сімейного гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , будуть порушені майнові та житлові права родини ОСОБА_8 , оскільки при виселенні ОСОБА_2 , останній не в змозі буде вселитись до кімнати №281-А, яка належала родині ОСОБА_8 до обміну, так як її родині будуть чинитись перешкоди з боку родини ОСОБА_9 , які проживають в блоці № НОМЕР_4 , а також, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про обмін кімнатами.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції на підставі з`ясованих відомостей та наявних матеріалів справи було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 , яка є неприватизованою.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_6 , яка є неприватизованою.

Відповідно до договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 19 лютого 2020 року, укладеного між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради та ОСОБА_3 , останній та членам її сім`ї: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надано у користування кімнату АДРЕСА_1 , житловою площею 12,30 кв.м.

25 січня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було досягнуто усну домовленість про обмін кімнатами в гуртожитку за вказаною адресою, а саме: ОСОБА_2 переселився в кімнату № НОМЕР_3 , а Амеліни переселилися в кімнату № НОМЕР_2 , що сторонами не оспорювалося.

Згідно із листом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 28 листопада 2019 року № С-234/5 на ім`я ОСОБА_2 його заяву від 22 листопада 2019 року стосовно обміну з ОСОБА_3 кімнатами АДРЕСА_7 та № НОМЕР_3 сімейного гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розглянуто та зазначено, що рішенням Одеської міської ради від 09 грудня 1999 року № 460-ХХІІІ зі змінами, внесеними рішенням Одеської міської ради від 28 квітня 2000 року № 926-XXIII, до комунальної власності територіальної громади м. Одеси прийнято сімейний гуртожиток, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Одеської міської ради від 09 квітня 2009 року № 4123-V сімейному гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , надано статус «гуртожиток». Враховуючи, що кімнати розташовані в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , згідно із пунктом 6 частини першої статті 86 ЖК України їх обмін прямо заборонений законодавством, а тому райадміністрація не має прав на задоволення його клопотання. Спірне житлове приміщення кімнату АДРЕСА_10 відповідно до договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 19 лютого 2020 року надано у користування ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що право користування спірною кімнатою як на момент обміну, так і надалі, відповідно до договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 19 лютого 2020 року, належало ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 такого права відповідно до закону не мав, та враховуючи, що чинним на момент обміну законодавством не допускався обмін кімнатами в гуртожитку, тобто із встановлених обставин вбачається, що ОСОБА_2 не набув необхідних правових підстав для вселення у спірну кімнату, а обмін кімнатами був здійснений з порушенням законодавства, незважаючи на добровільну домовленість про такий обмін.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в кімнаті АДРЕСА_11 , ніколи не була зареєстрована в кімнаті № НОМЕР_2 , та кімнаті АДРЕСА_5 , при звернені до суду ОСОБА_1 будь-яких належних та допустимих доказів того, що оскаржуваним рішенням суду, спір в якому стосувався кімнат АДРЕСА_7 та АДРЕСА_5 , були порушені її права та інтересидо суду не надано, а тому колегія суддів дійшла висновку про закриття провадження, оскільки із встановлених обставин справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , та виселення ОСОБА_2 з жилого приміщення кімнати АДРЕСА_5 не порушує права ОСОБА_1 , зареєстрованої у кімнаті №285-В.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року, яка постановою Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року залишена без задоволення, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року залишено без змін, а постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року та постанова Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року залишені без змін.

При цьому, обґрунтовуючи своє рішення, з яким погодилися апеляційний та Верховний Суд, суд першої інстанції зазначав, що ОСОБА_2 під час вселення у квартиру АДРЕСА_1 не набув достатньої правової підстави для такого вселення, оскільки рішення про надання йому відповідної житлової площі в гуртожитку не приймалося, а сам обмін кімнатами в гуртожитку є неправомірним.

На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду по суті апеляційної скарги та приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду не порушені права апелянта за відсутністю належних доказів про порушені права ОСОБА_1 .

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 року у справі №668/17285/13-ц.

За таких умов при розгляді апеляційної скарги даної категорії суд насамперед має вирішити питання, чи порушує оскаржуване судове рішення права та інтереси апелянта. Якщо суд прийде до позитивного висновку із зазначеного питання, оскаржуване рішення підлягає перегляду по суті справи. У разі, якщо оскаржуване рішення не стосується прав свобод, інтересів та (або) обов`язків апелянта, апеляційне провадження підлягає закриттю.

На підставі наведеного вище, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 368, 374, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та визнання права користування жилим приміщенням та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення та вселення закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29 серпня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда