ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 219/10652/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Хомченко Л.І. у м. Бахмут Донецької області, та повне судове рішення складено 13 вересня 2021 року,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем було укладено кредитний договір № 50009867, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 180 423 грн 31 коп - еквівалент суми кредиту в доларах США становить 22 197 доларів США 75 центів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 серпня 2018 року, для купівлі автомобіля марки VW, модель Caddy GP Kombi, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1968 куб.см.

Згідно укладеної 19 серпня 2013 року додаткової угоди до кредитного договору, позивачеві було надано додатковий кредит у розмірі 48 820,45 грн, - еквівалент суми додаткового кредиту в доларах США становить 6 006 доларів США 45 центів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік для сплати страхових платежів за договором страхування №сгР220659а/13скв від 21 серпня 2013 року, укладеного між позичальником та АТ СК «АХА Страхування».

Станом на 18 жовтня 2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 631 216,79 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 200 348,08 грн з яких: 153 639,28 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом; 6 919,84 грн - сума 3% річних; 39 788,96 грн - сума підрахованих витрат на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів.

Простроченої заборгованості за додатковим кредитом в сумі 31 515,80 грн з яких: 30 190,56 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом; 416,11 грн - сума 3% річних; 909,14 грн - сума підрахованих інфляційних витрат на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів.

Заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 399 352,91 грн з яких: 358 447,83 грн - сума заборгованості за кредитом; 34 796,32 грн сума заборгованості за відсотками; 6 108,75 грн - сума 3% річних.

На підставі наведено вище позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за Кредитним договором № 50009867 від 19 серпня 2013 року який було укладено між позивачем та відповідачем у розмірі 645 616 грн 79 коп.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за Кредитним договором № 50009867 від 19 серпня 2013 року у розмірі 645 616 грн 79 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» витрати з оплати судового збору 9 684 грн 25 коп, а також витрати на правову допомогу в розмірі 14 400 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції не досліджено та не надано тлумаченням умовам кредитного договору, а саме що сторони розуміють під сумою кредиту - визначену в національній чи іноземній валюті. Зазначена обставина має істотне значення, оскільки умовами кредитного договору визначено, що валютні коливання впливають виключно на розмір відсотків при сплаті щомісячних платежів, а під сумою кредиту сторони розуміють 180 423,31 грн (22 197,79 дол. США) суми кредиту та 48 820,45 грн (6 006,45 дол. США) за курсом 8,1280 грн/дол. США.

Апелянт зазначає, що визначення суми заборгованості за курсом долару США на момент звернення з позовом до суду не відповідає умовам договору та має визначатись виходячи з курсу 8,1280 грн за долар США, сума кредиту до повернення має становити 107 728,55 грн.

Вказує, що стягнення інфляційних витрат є протиправним, оскільки зобов`язання сторін визначено в еквіваленті іноземної валюти, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає.

Також апелянт зазначає, що оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилось, то необґрунтованими є вимоги про стягнення 3 % річних нарахованих на проценти за час користування невиплаченою сумою кредиту, як основного так і додаткового, нараховані на проценти за час користування невиплаченою сумою кредиту.

Крім того вважає, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, тому підлягає зменшенню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанціх залишити без змін, як законне та обгрунтоване, на переконання позивача, апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 50009867, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 180 423 грн 31 коп - еквівалент суми кредиту в доларах США становить 22 197 доларів США 75 центів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту 15 серпня 2018 року, для купівлі автомобіля марки VW, модель Caddy GP Kombi, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1968 куб.см.

Згідно укладеної 19 серпня 2013 року додаткової угоди до кредитного договору, позивачеві було надано додатковий кредит у розмірі 48 820,45 грн, - еквівалент суми додаткового кредиту в доларах США становить 6 006 доларів США 45 центів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік для сплати страхових платежів за договором страхування №сгР220659а/13скв від 21 серпня 2013 року, укладеного між позичальником та АТ СК «АХА Страхування» (а.с.6).

З метою забезпечення виконання зобов`язань 21 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу №50009867, відповідно до умов якого відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Caddy GP Kombi, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, сірого кольору (том 1 а.с.15-18).

Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування, які є невід`ємною частиною кредитного договору, передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позивальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладання кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого визначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті вказаних у графіку погашення кредиту, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у встановленому договором порядку та розмірі.

Відповідач в порушення умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання з погашення кредиту не виконав.

Згідно пункту 3.2.1 Загальних умов кредитування, які є невід`ємною частиною кредитного договору, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або Додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше один календарний місяць, компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору.

Пунктом 3.3 вищезазначених Загальних умов кредитування визначено, що позичальник зобов`язаний повернути компанії в повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення розраховується компанією і вказується у повідомленні), протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу позичальником.

Позивачем, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, порушенням термінів сплати щомісячних та інших платежів, передбачених договором, 05 жовтня 2015 року на адресу відповідача було направлено вимогу № 50009867 щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (том 1 а.с.19). Останнім днем повернення відповідачем суми кредиту та сплати заборгованості за кредитом було визначено 15 серпня 2018 року.

Відповідно до п. 8.5 Загальних умов кредитування, збитки, заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі понад штрафні санкції.

Станом на 18 жовтня 2016 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 631 216,79 гривень, яка складається простроченої заборгованості за кредитом в сумі 200 348,08 грн з яких: 153 639,28 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом; 6 919,84 грн - сума 3% річних; 39 788,96 грн - сума підрахованих витрат на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів.

Простроченої заборгованості за додатковим кредитом в сумі 31 515,80 грн з яких: 30 190,56 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом; 416,11 грн - сума 3% річних; 909,14 грн - сума підрахованих інфляційних витрат на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів.

Заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 399 352,91 грн з яких: 358 447,83 грн - сума заборгованості за кредитом; 34 796,32 грн сума заборгованості за відсотками; 6 108,75 грн - сума 3% річних.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Встановивши, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором шляхом повного виконання судового рішення про дострокове стягнення з нього всієї суми заборгованості за цим договором, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати передбачені ст. 625 ЦК України.

Розрахунок заборгованості відповідачем належними доказами не спростовано. Власний розрахунок на його спростовування не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів зауважує, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: