КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-2616/11 Головуючий у суді І інстанції Твердохліб Ю.О.
Провадження № 22-ц/824/9879/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»(далі - ТОВ «Росвен Інвест Україна») звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Свою заяву обґрунтувало тим, що 12 травня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 2-2616/11, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») заборгованість за кредитним договором № 444/П/РП/2008-840 від 18 вересня 2008 року у розмірі 351 560,72 доларів США та 367 594,89 грн, а також судові витрати у розмірі 3 774,00 грн.

На підставі виданого на виконання зазначеного судового рішення виконавчого листа щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3, яке перебуває на стадії примусового виконання згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

19 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» і ТОВ «Росвен Інвест Україна»укладено договір про відступлення прав вимоги № GL2N217047ПВ193, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 444/П/РП/2008-840 від 18 вересня 2008 року перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна».

У зв`язку з цим, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, а саме заявник став новим кредитором у правовідносинах з боржником та отримав право грошової вимоги до неї, у тому числі право на отримання всіх платежів, передбачених кредитним договором та відповідним рішенням суду.

З наведених вище підстав заявник просив суд замінити сторону вибулого стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, а саме ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 рокузаяву задоволено.

Замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Росвен Інвест Україна» у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-2616/11, виданого у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником доведено набуття ним права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 444/П/РП/2008-840 від 18 вересня 2008 року, а томунаявні підстави для заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, яке було відкрито щодо боржника 20 вересня 2019 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через представника - адвоката Осипенка В.Ю. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» посилалось на укладений з ПАТ «КБ «Надра»договір про відступлення прав вимоги № GL2N217047ПВ193 від 19 травня 2020 року, проте заявником не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своєї позиції, а саме доказів оплати за вказаним договором, повного примірника договору, а тільки його перша та остання сторінка та витяг з реєстру передачі прав вимоги до договору про відступлення прав вимоги № GL3N217047, тобто за зовсім іншим правочином.

Зазначене, на думку боржника, свідчить про недоведеність факту передачі прав вимоги заявнику за кредитним договором № 444/П/РП/2008-840 від 18 вересня 2008 року. Крім того, ТОВ «Росвен Інвест Україна», не маючи ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, не може бути стягувачем у виконавчому провадженні за зобов`язанням, що визначено в іноземній валюті - доларах США, відтак заява про заміну сторони виконавчого провадження не підлягала задоволенню.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні копії заяви про заміну сторони виконавчого провадження для інших учасників справи, які долучались заявником як додатки до неї, і докази того, що ця заява була надіслана боржнику, а тому в суду першої інстанції були наявні підстави для повернення заяви заявнику без розгляду.

Також звертає увагу, що у заяві ТОВ «Росвен Інвест Україна» вказало іншу адресу ОСОБА_1 , на яку були направлені ухвала про відкриття провадження та оскаржувана ухвала суду першої інстанції, які в свою чергу повернулися до суду без вручення адресату.

Додатково звертає увагу, що заявник на підтвердження своїх доводів про існування відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2616/11 надав суду витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження, однак із наявної в ньому інформації неможливо встановити номер виконавчого провадження, про яке він зазначає у заяві.

Більш того, відповідно до матеріалів справи банк отримав виконавчі листи вже після спливу строку їх пред`явлення для примусового виконання та декілька раз звертався до суду із заявами про поновлення такого строку, проте ухвалами Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року та від 20 листопада 2017 року стягувачу було відмовлено у задоволенні вказаних заяв.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи (провадження) до суду апеляційної інстанції не надійшли.

В судовому засіданні представник боржника - адвокат Осипенко В.Ю. підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи, просив її задовольнити.

Представник ТОВ «Росвен Інвест Україна», яке на підставі рішення єдиного учасника цього товариства № 1 від 25 березня 2024 року змінило назву (найменування) на товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»(далі - ТОВ «Свеа Фінанс»), - ОСОБА_3 заперечувала проти аргументів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

ПАТ «КБ «Надра» явку свого представника в судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомило, а тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 12 травня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення у справі № 2-2616/11, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 444/П/РП/2008-840 від 18 вересня 2008 року у розмірі 351 560,72 доларів США та 367 594,89 грн, а також судові витрати у розмірі 3 774,00 грн (а.с. 228-230, т. 1).

Відповідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві 20 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3, в якому боржником значиться ОСОБА_1 , а стягувачем - ПАТ «КБ «Надра»(а.с. 173, т. 2).

19 травня 2020 року ПАТ «КБ «Надра» і ТОВ «Росвен Інвест Україна»уклали договір про відступлення прав вимоги № GL2N217047ПВ193, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні йому права вимоги у тому числі до позичальників, зазначених у додатку № 1 до цього договору (а.с. 166, 167, т. 2).

Згідно наданого до суду витягу з реєстру передачі прав вимоги до договору про відступлення прав вимогиновий кредитор набув право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 444/П/РП/2008-840 від 18 вересня 2008 року(а.с. 165, т. 2).

Звертаючись до суду із заявою, заявник просив замінити сторону вибулого стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, а саме ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником - ТОВ «Росвен Інвест Україна».

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково бере на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Заміна судом сторони у справі на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, а тому потребує розгляду підстав поновлення виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у справі (стягувача у виконавчому документі), є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, зробила висновок, що на стадії виконавчого провадження, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. За відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 727/9430/13-ц щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником вважалася можливою. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що указаний висновок не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20, пункти 74-75) та від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20, пункт 6.18).

У справі, що переглядається, встановлено, що на виконання заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2014 року у справі № 2-2616/11 первісному стягувачу ПАТ «КБ «Надра» 21 грудня 2015 року було видано виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 , який фактично був отриманий ним засобами поштового зв`язку 25 грудня 2015 року (а.с. 12-16, т. 2).

У вказаному виконавчому документі зазначено, що рішення набрало законної сили 04 липня 2014 року, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 04 липня 2015 року (а.с. 20, т. 2).

Зазначене відповідає положенням пункту 2 частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на день видачі виконавчого листа), відповідно до яких виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, міг бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року за заявою ПАТ «КБ «Надра» від 16 березня 2016 року виправлено описку у виконавчому листі від 21 грудня 2015 року, а саме невірно вказане прізвище « ОСОБА_4 » виправлено на вірне « ОСОБА_5 » та вказаний індекс місця проживання відповідачки ОСОБА_1 - НОМЕР_1 виправлено на вірний - НОМЕР_2 (а.с. 22, т. 2).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби/приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством.

Тому заміна стягувача як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, і він не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

При вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2016 року первісний стягувач ПАТ «КБ «Надра» звертався до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа № 2-2616/11 від 21 грудня 2015 року до виконання, посилаючись на те, що після виправлення описки у виконавчому документі банком було пред`явлено його до примусового виконання, проте головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. 03 жовтня 2016 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв`язку із пропуском строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с. 88-97, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року в задоволенні заяви ПАТ «КБ «Надра» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовлено (а.с. 111-113, т. 2).

У вересні 2017 року ПАТ «КБ «Надра» повторно звернулося до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа № 2-2616/11 від 21 грудня 2015 року до виконання, посилаючись на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113, яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», що зумовило пропуск стягувачем строку для пред`явлення виконавчого документа та його вчасного отримання (а.с. 121-125, т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року в задоволенні цієї заяви ПАТ «КБ «Надра» також було відмовлено (а.с. 155, 156, т. 2).

При цьому вищевказані ухвали не оскаржувались первісним стягувачем в апеляційному порядку та є чинними.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Суд першої інстанції встановив факт наявності відкритого у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві виконавчого провадження № НОМЕР_3 від 20 вересня 2019 року щодо боржника ОСОБА_1 на підставі наданих заявником відомостей із Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 02 червня 2020 року (а.с. 173, т. 2).

Проте, суд належним чином не дослідив зазначений письмовий доказ та не врахував, що в ньому відсутня будь-яка інформація щодо виконавчого документа, який перебуває на примусовому виконанні в органі ДВС у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3, зокрема його дата, номер та/або найменування органу, який його видав, а також інші відомості, які б давали можливість ідентифікувати, що предметом вжиття заходів примусового виконання є саме рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2014 року у справі № 2-2616/11.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність відкритого виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 , яке здійснюється на підставі виданого 21 грудня 2015 року у справі № 2-2616/11 ПАТ «КБ «Надра» виконавчого листа, ґрунтуються на припущеннях.

Суд не звернув увагу, що матеріали справи не містять достовірних доказів про відкрите виконавче провадження за вищевказаним судовим рішенням, а також того, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання переривалися чи поновлювалися у встановленому законом порядку.

Само по собі заміна сторони у зобов`язанні також автоматично не перериває та не поновлює будь-яких процесуальних строків для нового кредитора, зокрема, і строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до частини другої статті 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання є таким, що сплив як для первісного кредитора в особі ПАТ «КБ «Надра», так і для нового кредитора в особі ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі договору про відступлення прав вимоги № GL2N217047ПВ193 від 19 травня 2020 року.

Виходячи з наведеного, вирішуючи питання заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, районний суд не урахував, що зі спливом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та відсутності підстав для його поновлення, відсутні підстави для процесуального правонаступництва, оскільки правонаступник у матеріальних правовідносинах (новий кредитор) не набув тих прав, які втратив попередній кредитор у зв`язку зі спливом строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14, від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 і неодноразово підтриманим Верховним Судом у постановах від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від 10 серпня 2022 року у справі № 127/2-2509/09, від 31 серпня 2022 року у справі № 2-190/12 та інших.

Зокрема, у постанові від 22 лютого 2023 року в справі № 202/8529/14-ц (провадження № 61-13252св22) за заявою про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання Верховний Суд вказав, що суди помилково задовольнили заяву про заміну стягувача у справі за відсутності підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, 06 грудня 2007 року).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Таким чином, суд першої інстанції помилково задовольнив заяву ТОВ «Росвен Інвест Україна» про заміну сторони (стягувача) виконавчому провадженні за відсутності доказів поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа № 2-2616/11 від 21 грудня 2015 року до виконання та перебування цього виконавчого документа на примусовому виконанні в органах ДВС.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин оскаржувана ухваласуду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням норм процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог заяви ТОВ «Росвен Інвест Україна», яке змінило назву (найменування) на ТОВ «Свеа Фінанс», про заміну сторони виконавчого провадження.

Оскільки ухвала суду першої інстанції скасовується повністю з ухваленням нового судового рішення по суті заявлених вимог, то відповідно до статей 141, 382 ЦПК України із заявника слід стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені боржником у межах даної справи (судового провадження), а саме 605,60 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»на користь ОСОБА_1 605,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2025 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній