Справа № 463/1618/23 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/1313/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Салати Я.І.

з участю: представника Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Заяць Б.Р.,

Мешанича Р.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року у справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятого приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятого приміщення.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

У жовтні 2023 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

У жовтні 2023 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Левка Стапана Леонтійовича задоволено.

Призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено таке запитання:

Чи приміщення підвалу загальною площею 35.8 кв.м. під індексом 2а-1, 2а-2, 2а-3, 2а-4 являються допоміжними в будинку АДРЕСА_1 ?

Проведення експертизи доручено Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54), попередивши їх про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку за ст.ст. 384, 385 КК України.

У розпорядження експертів направлено матеріали даної цивільної справи.

Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .

На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалу суду оскаржило Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі покликається на те, що спірні приміщення протягом тривалого часу з початку проведення інвентаризації будинку мали статус саме житлових приміщень, тому були самостійним об`єктом нерухомого майна та не підпадали під правовий режим допоміжних приміщень, відтак доводи ОСОБА_1 спірні підвальні приміщення у будинку при його будівництві призначалися виключно як допоміжні приміщення для обслуговування будинку та продовжуються так використовуватися, є безпідставними.

Нежитлові приміщення під індексами 2а-1, 2а-2, 2а-3, 2а-4 цокольного поверху в будинку АДРЕСА_1 неодноразово перебували в оренді як окремий об`єкт цивільно-правових відносин і не використовувалися для обслуговування будинку.

В розпорядженні Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 85 від 01 лютого 1999 року, яким нежитлові підвальні приміщення під індексами 2а-1, 2а-2, 2а-3, 2а-4 загальною площею 35.8 кв.м. в передано в будинку АДРЕСА_1 передано ОСОБА_4 , чітко визначено статус спірних приміщень як нежитлових, про що не міг не знати ОСОБА_1 .

Оскільки нежитловий статус приміщень підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, призначення судової будівельно-технічної експертизи є необґрунтованим.

Крім того, статус приміщень відноситься до сфери права, тому для його встановлення наявність спеціальних знань у будівельній сфері не є необхідною.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року скасувати, справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Заяць Б.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Призначаючи судову будівельно-технічну експертизу, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні письмові висновки інженерно-технічних установ чи організацій, актів обстеження житлово-експлуатаційних організацій, які б встановлювали приналежність підвальних приміщень житлового будинку АДРЕСА_1 до нежитлових, у зв`язку з чим виникла необхідність у призначенні судової будівельно-технічної експертизи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Відповідно до ч. 1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Частина 3 ст. 103 ЦПК України передбачає, що при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експерту установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку(комісійна або комплексна експертиза).

Згідно з ч. 4 ст. 103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення чи зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну (ч. 5 ст. 103 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно з роз`ясненнями пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30 травня 1997 року призначення експертизи в цивільних справах допускається як під час судового розгляду, так і в процесі підготовки до нього. У разі коли необхідність експертного висновку обумовлена обставинами, викладеними у позовній заяві, чи поданими доказами, суддя має призначати експертизу, як правило, при підготовці справи до судового розгляду, враховуючи при цьому думку осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з роз`ясненнями пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є приміщення під індексами 2-а-1, 2-а-2, 2-а-3, 2-а-4 в будинку АДРЕСА_1 , надані в користування мешканцю квартири АДРЕСА_2 в цьому будинку ОСОБА_4 на підставі розпорядженням голови Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 01 лютого 1999 року № 85 «Про надання в користування нежитлових приміщень під господарські потреби на АДРЕСА_1 », яке в подальшому скасовано рішенням Львівської міської ради № 943 від 13 жовтня 2022 року «Про втрату чинності розпоряджень голови Личаківської районної адміністрації».

Згідно з довідкою № 1625 від 01 грудня 2022 року, виданою ЛКП «Господар», після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вищезазначеним приміщенням користується його син ОСОБА_1 , який успадкував квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на не рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 346204955 від 12 вересня 2023 року за територіальною громадою Львівської міської ради зареєстровано право власності на нежитлові приміщення під індексами 2а-1, 2а-2, 2а-3, 2а-4 (реєстраційний номер нерухомого майна 060).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради вважає, що ОСОБА_1 незаконно володіє нежитловим приміщенням, яке є об`єктом комунальної власності, чим порушує право органу місцевого самоврядування в повній мірі розпоряджатися вказаним майном.

Заперечуючи щодо позовних вимог Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та пред`являючи зустрічні позовні вимоги про скасування державної реєстрації права, ОСОБА_1 зазначає, що спірне приміщення не є ізольованим приміщенням, належить до житлового фонду та не є самостійним об`єктом нерухомого майна, тому не може бути нежитловим приміщенням та належати до комунальної власності Львівської міської ради, а є допоміжним приміщенням за своїм функціональним призначенням, відтак належить до спільної сумісної власності співвласників квартир будинку АДРЕСА_1 .

Звертаючись з позовними вимогами треті особи, які заявляють самостійні позовні вимоги, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просили визнати недійним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення під індексами 2а-1, 2а-2, 2а-3, 2а-4 в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 060) за територіальною громадою Львівської міської ради, вважаючи, що спірне приміщення не може бути зареєстровано за територіальною громадою Львівської міської ради як нежитлове приміщення, оскільки є допоміжним приміщення житлового будинку, призначеним для побутового обслуговування та забезпечення нормальної експлуатації будинку, а відтак приміщенням спільного користування мешканців багатоквартирного будинку.

Разом з тим, матеріали справи не містять беззаперечних доказів щодо статусу спірних приміщень, а без з`ясування функціонального призначення цих приміщень, зокрема чи є спірні приміщення окремими нежитловими приміщеннями, чи є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, неможливо встановити відповідні обставини, на які посилаються сторони на підтвердження своїх вимог.

Європейський суд з прав людини у справі «Дульський проти України» (заява № 61679/00) вказав, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури та призначається у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Враховуючи те, що для з`ясування питання щодо статусу приміщення під індексами 2а-1, 2а-2, 2а-3, 2а-4, що розташоване в будинку АДРЕСА_1 , з приводу якого виник спір, необхідні спеціальні знання в галузі, що є відмінною від права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для призначення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи.

Доводи апеляційної скарги щодо безспірності нежитлового статусу спірних приміщень не підтверджуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.