Справа № 182/560/25
Провадження № 2-о/0182/67/2025
У Х В А Л А

Іменем України

29.08.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_1 , про встановлення факту перебування на утриманні

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_1 , про встановлення факту перебування на утриманні.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року вищевказану заяву було залишено без руху, виходячи з наступного.

Так, заявником при подачі заяви до суду були не дотриманні вимоги чинного законодавства, зокрема, щодо неподання доказів про сплату судового збору у визначеному законом розмірі, про що було складено акт № 2 про відсутність квитанції про сплату судового збору та комплекту документів для зацікавленої особи.

Крім того, згідно ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, подаються в оригіналі.

Як вбачалось з матеріалів справи, заявником до заяви були долучені копії наступних документів: акт обстеження умов проживання, акт про встановлення факту проживання. Попри це, у відповідності до ст.95 ЦПК України, вищевказані документи повинні бути в оригіналі.

Окрім цього, згідно з частиною третьою ст.42 Цивільного процесуального кодексу України, сторонами у справах окремого провадження є заявник та заінтересовані особи.

Як вбачалось з матеріалів справи, ОСОБА_1 при подачі заяви до суду суб`єктний склад визначив з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки себе вказав і заявником, і заінтересованою особою, що є недопустимим.

Таким чином, враховуючи мету звернення до суду, а також заявлені вимоги, заявнику слід було уточнити зацікавлених осіб та надати до суду уточнену заяву з додатками, у відповідності до кількості зацікавлених осіб.

Окрім цього, суддя вважав за необхідне звернути увагу заявника на ту обставину, що, відповідно до ст.180 СК України, саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку по утриманню дітей врегульовані положеннями ст.181 СК України, де, зокрема, визначено, що виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Приписами ст.268 СК України передбачено, що у вітчима (мачухи) обов`язок по утриманню малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка, які з ними проживають, виникає лише у разі, коли в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, питання утримання дітей до 18 років унормовано саме положеннями СК України, відповідно до норм якого саме батьки (мати та батько) зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, ці питання батьки вирішують за домовленістю між собою, а в разі відсутності такої домовленості - в судовому порядку, шляхом звернення до суду з позовом, або заявою про видачу судового наказу.

Так, заявник у поданій заяві просив суд встановити факт перебування на його утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких він є, а також просить встановити факт перебування на його утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є донькою його дружини від першого шлюбу, батьком якої є ОСОБА_5 . Проте, ані в заяві, ані в долучених до заяви довідках, будь-які відомості щодо батька дитини заявником надано не було. Натомість, у відповідності до вимог чинного законодавства, обов`язок по утриманню виникає лише за умов, визначених ст.268 СК України, тобто, за умови відсутності у дитини батьків, дідів, бабів, а також неможливості цих осіб, саме з поважних причин, надавати дитині належне утримання. Тобто, фактично, заявником заявлені вимоги потребували уточненню, оскільки останнім були об`єднані вимоги, подані в порядку окремого провадження та заявлені вимоги в п.2, п.3 та п.4, які в порядку окремого провадження розгляду не підлягають.

13 травня 2025 року ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року була направлена заявнику на електрону пошту, яка була вказана в заяві та яка ним 13 травня 2025 року була отримана, однак, станом на 29 серпня 2025 року передбачені ухвалою суду від 12 травня 2025 року недоліки усунуті не були. Будь-які клопотання чи заяви на адресу суду не надходили.

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦПК України, учасники справи мають право користуватись іншими визначеними законом процесуальними правами.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження під час провадження справи).

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

При цьому, суддя вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до частин 1 та 3 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень містяться текст ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2025 року про залишення заяви без руху. Вказане свідчить, що заявник мав можливість слідкувати за станом руху його заяви та своєчасно усунути її недоліки.

Відповідно до загальних норм процесуального Кодексу, права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд та обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та наданні доказів.

Добросовісність учасників судового процесу, зокрема, полягає у тому, щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки, виконувати всі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Такі висновки також виклав Верховний Суд в постанові від 31 січня 2019 року в справі № 753/21967/15-ц. Однак ані у встановлений судом строк, ані до сьогоднішнього часу недоліки, перелічені у вищезгаданій ухвалі, усунуті не були, позивач заяв та документів до суду не подавав.

Також, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовного відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималась особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі неусунення недоліків.

З огляду на викладене, суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому, у ЦПК України відсутні винятки з указаного порядку.

Здійснивши аналіз норм законодавства, можна зробити висновок, що як суд, так і особа, яка подала позовну заяву, наділена низкою процесуальних прав та обов`язків. Зокрема, в разі подання особою позовної заяви, оформленої з порушенням вимог статей 175 і 177 ЦПК України, або без сплати судового збору за подання такої позовної заяви, суддя зобов`язаний постановити ухвалу про залишення позову без руху із зазначенням його недоліків.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

З урахуванням вище викладеного, заявник, відповідно до ухвали суду від 12 травня 2025 року, не виконав вимоги, визначені ч.1 ст.185 ЦПК України, у встановлений судом строк та з заявою про продовження строку для усунення недоліків у заяві, станом на 29 серпня 2025 року не звертався, тому, згідно ч.3 ст.185 ЦПК України, матеріали заяви вважаються неподаними і повертаються заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.175, 177, 185, 353 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_1 , про встановлення факту перебування на утриманні - вважати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що, згідно з ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал