ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5561/25 Справа № 213/4676/24 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 213/4676/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Крамчанін Олександр Вячеславович, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року, яке постановлено суддею Алексєєвим О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 13 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення успадкованого майна з-під арешту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 . Позивачка є спадкоємицею за законом першої черги, яка прийняла спадщину після смерті сина і вступила у володіння (управління) зазначеним спадковим майном, проте вона не може оформити свої спадкові права, оскільки нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина у зв`язку з накладенням арешту на все нерухоме майно ОСОБА_3

24 жовтня 2024 року позивачка звернулася до третьої особи із заявою про зняття арешту зі спадкового майна, проте листом їй повідомлено про наявність заборгованості сина зі сплати аліментів на користь відповідачки та роз`яснено, що арешт може бути знятий за рішенням суду.

Вважає, що оскільки наявна на момент смерті спадкодавця заборгованість зі сплати аліментів входить до складу спадщини, відповідач не позбавлена можливості пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину. Заміна сторони виконавчого провадження після смерті сина не проводилася.

На підставі наведенного вище позивач просила суд зняти арешт зі спадкового майна померлого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав, обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно власник ОСОБА_3 , підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, серія та номер 50930787 від 23 березня 2018 року винесена Інгулецьким відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яка була зареєстрована 23 березня 2018 року за № 25403852 (спеціальний розділ) державним реєстратором Терещенко Юлією Володимирівною Інгулецьким відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга, мотивована тим, що на думку позивача, нею правильно обрано спосіб захисту її порушеного права, оскільки у даній ситуації арешт майна може бути знятий саме за рішенням суду, та позивач фактично є власником майна оскільки прийняла спадщину проте через накладений арешт немає можливості перереєструвати успадковане майно за собою. У зв`язку з чим, на думку позивача, не є необхідним заявляти попередньо позовну вимогу про визнання права власності на це майно, оскільки позивач фактично успадкувала його з моменту відкриття спадщини після смерті сина, проте це не було враховано судом першої інстанції підчас розгляду справи.

Апелянт, посилаючись на ст.1218 ЦК України, ст.1219 ЦК України, ст. 608 ЦК України, ст. 1281 ЦК України та ст. 1282 ЦК України зазначає, що якщо предметом спору у справі є стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами, наявна на момент смерті спадкодавця заборгованість зі сплати аліментів входить до складу спадщини, а відповідачка не позбавлена можливості пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, у тому числі шляхом направлення до державної нотаріальної контори претензії кредитора в порядку та строки, передбачені статтею 1281 ЦК України.

Виходячи з вищевикладеного, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а саме позбавлена можливості оформити спадкові права на вказане вище майно, яке належало її померлому сину. Позивач вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, тому рішення суду на думку позивача підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову про звільнення успадкованого майна з-під арешту.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалі справи на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 21 січня 2011 року виконавчим комітетом Криворізької міської ради, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 є сином позивачки ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_6 , батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_2

28 березня 2016 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 213/493/16 про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх його видів заробітку (доходу). Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа перебуває на виконанні Інгулецького ВДВС.

Згідно із постановою від 23 березня 2018 року державним виконавцем накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_3 .

У зв`язку зі смертю боржника державний виконавець звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Результат розгляду заяви суду не відомий. Виконавче провадження зупинено до розгляду питання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина.

ОСОБА_1 10 липня 2024 року звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської О.О. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сина. На підставі цього заведено спадкову справу.

Батько ОСОБА_3 ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини після смерті сина на користь ОСОБА_1 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є позивачка і син померлого ОСОБА_6

24 жовтня 2024 року позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина, проте постановою нотаріуса від їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки на спадкове майно накладено арешт.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 24 жовтня 2024 року видно, що на невизначене майно, що належить ОСОБА_3 , накладено арешт на підставі постанови Інгулецького відділу державної виконавчої служби про арешт майна.

Листом начальника Інгулецького відділу державної виконавчої служби від 06 листопада 2024 року позивачу повідомлено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення зі ОСОБА_3 аліментів на утримання сина. Станом на 26 березня 2024 року загальна заборгованість зі сплати аліментів становить 329 514,73 грн. Роз`яснено, що підставами для зняття арешту є надходження на рахунок органу ДВС суми коштів, стягнутих з боржника і отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висноком суду першої інстанції, з оглдяу на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У даній справі суд першої інстанції вірно визначився із тим, що позивачем ОСОБА_1 , як особою, яка не є стороною виконавчого провадження, але яка є спадкоємцем боржника (свого сина), заявлено вимоги про звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості по аліментам з боржника ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Вирішуючи даний позов по суті, суд першої інстанції правильно врахував правові висновки Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 161/11682/15-ц (провадження № 61-3563св18) про те, що борг спадкодавця за аліментами стягується за рахунок активів спадкової маси і не є таким зобов`язанням, яке припиняється як нерозривно пов`язане із особою боржника.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29 червня 2023 року в справі № 208/9810/21 (провадження № 61-2303св23).

Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Зазначене дає підстави для висновку, що арешт, накладений на майно боржника в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання дитини, накладено в інтересах дитини.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів позбавляє суд можливості зняти арешт зі спадкового майна, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов обгрунтовнаого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

При цьому доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що відповідачка може стягнути зазначену заборгованість, пред`явивши вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, носять суб`єктивний характер, оскільки зазначене є правом, а не обов`язком ОСОБА_2 , а подальше зняття арешту можливе лише у разі задоволення цих вимог.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою обрано не правильний спосіб захисту, а саме: заявлено вимогу про зняття арешту зі спадкового майна без попередньої вимоги про визнання права власності на це майно, що є підставою для відмови у позові, оскільки вимогами чинного законодавства не передачено обов`язок позивача разом з заявою про зняття арешту зі спадкового майна заявляти вимоги про визнання права власності на це майно, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині заслуговують на увагу та, як наслідок, з рішення суду має бути виключено, як підставу для відмови в задоволенні позову, посилання суду на те, що позивачкою обрано не правильний спосіб захисту.

Разом з тим, помилкове посилання суду, як на підставу для відмови в задоовленні позову на ту обставину, що позивачкою обрано не правильний спосіб захисту, не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів представника позивача та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Крамчанін Олександр Вячеславович, - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2025 року посилання на те, що позивачкою обрано не правильний спосіб захисту, як підставу для відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: