ПОСТАНОВА

Іменем України

05 серпня 2025 року м. Кропивницький

справа № 391/357/25

провадження № 22-ц/4809/1159/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Гончар О. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2025 року у складі головуючого судді Козюменської В. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви і ухвали суду першої інстанції.

У травні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кропивницький, Кіровоградської області.

Зазначила, що у жовтні 2023 року заявниця познайомилась із ОСОБА_2 і почала проживати з ним разом однією сім`єю.

Під час спільного проживання із ОСОБА_2 заявниця завагітніла.

У серпні 2024 року ОСОБА_4 вступив на військову службу до лав Збройних Сил України.

Згідно сповіщення сім`ї №144 від 05 жовтня 2024 року ОСОБА_2 зник безвісти 02 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі виконання завдань за призначенням в ході ведення бойових дій в районі села Катеринівка Покровського району Донецької області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у заявниці народилась дочка ОСОБА_3 . Враховуючи те, що заявниця не перебувала у зареєстрованому шлюбі з безвісти зниклим ОСОБА_2 , запис про батька дитини було вчинено зі слів матері відповідно до частини 1 статті 135 СК України, а саме у графі «батько» у свідоцтві про народження доньки вказано прізвище: « ОСОБА_5 ». Заявниця стверджує, що безвісти зниклий ОСОБА_2 завжди визнавав себе батьком доньки ОСОБА_6 .

Вказує, що встановлення цього факту необхідно їй для отримання виплати за зниклого безвісти військового, з метою утримання їхньої дочки.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2025 року відмовлено у відкритті окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про встановлення факту батьківства.

Роз`яснено заявниці право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції керувався тим, статтею 130 СК України визначено, що факт батьківства може бути встановлено виключно у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, а ч. 3 ст. 128 СК України встановлено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини. Разом з тим, згідно наданих заявницею доказів, ОСОБА_2 зник безвісти 02 жовтня 2024 року. Зникнення особи безвісти не прирівнюється до смерті, оскільки ймовірно особа є живою. З урахуванням зазначеного, суд вважав необхідним відмовити заявниці у відкритті окремого провадження у вказаній справі відповідно до приписів ч.4 ст.315 ЦПК України, та роз`яснив про право на звернення до суду з позовом в порядку позовного провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Грабовська Вероніка Володимирівна, подала до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2025 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказала, що встановлення факту батьківства ОСОБА_2 не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право. Так, ОСОБА_2 визнавалось батьківство щодо дитини ОСОБА_3 ще під час вагітності ОСОБА_1 , його родичі та батьки також це підтверджують, таким чином права дитини, що виникають у правовідношенні до батька ніким не оспорюються, але без підтвердження факту батьківства такі права не виникають.

Зазначила, що заявниця не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а саме батьківство ОСОБА_2 щодо дочки ОСОБА_3 окрім судового порядку, так як чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення такого юридичного факту.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства не підлягає вирішенню у порядку окремого провадження.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не подано, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника заявниці - адвоката Грабовської В. В., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Змістом частини четвертої статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Змістом статті 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Водночас частиною першою статті 135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).

Комплексний аналіз змісту статті 130 СК України свідчить, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері, а також смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення такої особи померлим, що, в свою чергу, узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15 (провадження № 61-2239св21), від 06 червня 2024 року в справі № 672/915/23 (провадження № 61-3583св24), від 09 квітня 2025 року в справі № 213/1448/24 (провадження № 61-12171св24).

У цій справі заявниця звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кропивницький, Кіровоградської області.

Згідно сповіщення сім`ї №144 від 05 жовтня 2024 року ОСОБА_2 зник безвісти 02 жовтня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі виконання завдань за призначенням в ході ведення бойових дій в районі села Катеринівка, Покровського району, Донецької області (а.с.5).

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції керувався тим, статтею 130 СК України визначено, що факт батьківства може бути встановлено виключно у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, а ч. 3 ст. 128 СК України встановлено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини. Разом з тим, згідно наданих заявницею доказів, ОСОБА_2 зник безвісти 02 жовтня 2024 року. Зникнення особи безвісти не прирівнюється до смерті, оскільки ймовірно особа є живою. З урахуванням зазначеного, суд вважав необхідним відмовити заявниці у відкритті окремого провадження у вказаній справі відповідно до приписів ч.4 ст.315 ЦПК України, та роз`яснив про право на звернення до суду з позовом в порядку позовного провадження.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Статтею 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначено, що особа, яка зникла безвісти - це фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місце перебування на момент подання заявником заяви про її розшук.

Особа, яка зникла безвісти за особливих обставин - це особа, яка зникла безвісти у зв`язку зі збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною 1-3 статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому вказаним Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин». Надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначено, що набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.

Зокрема, факт батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини може бути встановлений за рішенням суду у разі його смерті (частина перша статті 130 СК України).

Відтак, у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється, необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України).

Таким чином, відсутність судового рішення про визнання ОСОБА_2 померлим або належних доказів його смерті виключає саму можливість звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства саме в порядку окремого провадження на підставі статті 130 СК України.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі за заявою ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, оскаржена ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Грабовська Вероніка Володимирівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 14.08.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко