Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2318/24 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Категорія 23 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 289/2318/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз» (БС), третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю «Леондпоінт», про розірвання договорів оренди земельних ділянок,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз (БС)» на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мельника О.В. у місті Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати договори оренди земельних ділянок, які були укладені між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз (БС)» (надалі ТОВ «Благодійний союз (БС)», Товариство, відповідач) , а саме від:

- 11 травня 2021 року ( земельна ділянка, площею 1,821 га, кадастровий номер :04:000:0373);

- 12 травня 2021 року ( земельна ділянка, площею 0,7595 га, кадастровий номер :06:000:0506);

- 22 листопада 2021 року (земельна ділянка, площею 0,7595 га, кадастровий номер :06:000:0507). А також просив стягнути із відповідача сплачений судовий збір.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником земельних ділянок: площею 1,821 га, з кадастровим номером :04:000:0373, яка знаходиться на території Мірчансько-Меньківського старостинського округу Житомирського району (раніше Меньківська сільська рада Радомишльського району), площею 0,7595 га, з кадастровим номером :06:000:0506 та площею 0,7595 га, з кадастровим номером :06:000:0507 які знаходиться на території Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №172457 від 13 серпня 2004 року з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказував, що 11 травня 2021 року між ним та ТОВ «Благодійний Союз (БС)» був укладений договір оренди землі, за умовами якого він передав земельну ділянку площею 1,821 га, кадастровий номер :06:000:0506 в оренду ТОВ «Благодійний союз» на строк 15 років. Згідно з умовами договору орендна плата на момент укладення договору становила 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік оренди, що складає 330,25 грн та вноситься в термін не пізніше 31 грудня звітного року.

Також, 12 травня 2021 року між ним та ТОВ «Благодійний Союз (БС)» був укладений договір оренди землі, за умовами якого він передав земельну ділянку площею 0,7595 га, кадастровий номер :04:000:0373 в оренду ТОВ «Благодійний союз» на строк 15 років. Згідно з умовами договору орендна плата на момент укладення договору становила 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік оренди, що складає 1012,39 грн та вноситься в термін не пізніше 31 грудня звітного року.

22 листопада 2021 року, він також уклав з ТОВ «Благодійний Союз (БС)» договір оренди землі, за умовами якого він передав земельну ділянку площею 0,7895 га, кадастровий номер :06:000:0507 в оренду ТОВ «Благодійний союз» на строк 15 років. Згідно з умовами договору орендна плата на момент укладення договору становила 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік оренди, що складає 330,25 грн та вноситься в термін не пізніше 31 грудня звітного року.

Зазначав, що договори оренди землі зареєстровані в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Підставою його звернення до суду є порушення відповідачем пункту 4.5 договору оренди землі від 11 травня 2021 року, пункту 4.5 договору про оренду землі від 12 травня 2021 року і п.4.5 договору про оренду землі від 22 листопада 2021 року, а саме те, що відповідач в 2022 та 2023 роках не сплачував йому грошових коштів за оренду земельних ділянок. Також не видавав сільськогосподарську продукцію і не надавав послуг.

Зазначав, що відповідач передав належні йому земельні ділянки в суборенду ТОВ «Лендпоінт». Вважав, що внаслідок неналежного виконання умов договору відповідачем, а саме несвоєчасне внесення орендної плати договір має бути розірваний. Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3633,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Благодійний Союз (БС)» подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вказує, що відповідачем протягом всього строку оренди вчасно сплачувалася орендна плата позивачу і заборгованості немає.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу був повернутий без розгляду.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо порядку розгляду справи.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у листопаді 2024 року звернулася до суду з позовом до ТОВ «Благодійний Союз (БС)», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - ТОВ «Лендпоінт», про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено також вирішено питання судових витрат.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, § 24, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Статтею 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову наявна виключно в позовах, де заявлені вимоги майнового характеру. У позовах немайнового характеру ціна позову не визначається.

Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №761/47244/19 (провадження №61-5178св21), від 18 серпня 2021 року у справі №199/7148/20 (провадження №61-7998св21), 24 травня 2021 року у справі №391/35/19 (провадження №61-7814св20).

Суд першої інстанції визначив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Проте, предметом заявленого позову є немайнові вимоги розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Отже, розгляд цієї справи судом першої інстанції мав відбуватися з повідомленням (викликом) учасників справи.

Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З огляду на викладене зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи в суді першої інстанції стосовно сторін порушені через не повідомлення останніх про дату і час розгляду справи судом першої інстанції внаслідок її розгляду без повідомлення учасників справи.

Зазначене позбавило сторін права мати реальну можливість представляти свої інтереси як учасників справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило сторонам належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані правові норми та розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Щодо суті спору.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, зокрема, площею 0,7595 га, з кадастровим номером :06:000:0507, площею 0,7595 га, з кадастровим номером :06:000:0506 які знаходиться на території Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області та площею 1,8210 га, з кадастровим номером :04:000:0373, яка знаходиться на території Меньківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №091352 від 12 серпня 2004 року та серії ЖТ №172453 від 13 серпня 2004 ро із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

11 травня 2021 року, 12 травня 2021 року та 22 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Благодійний Союз (БС)», в особі директора ОСОБА_2 , було укладено 3 договори оренди вказаних земельних ділянок, терміном на 15 років (п. 3.1 Договорів). Зазначені правочини за змістом умов є ідентичними.

Згідно п. 1.1, 2.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,821 га з кадастровим номером :04:000:0373, яка знаходиться на території Меньківської сільської ради Житомирського (до ліквідації та утворення районів - Радомишльського) району Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно п. 1.1, 2.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0,7595 га з кадастровим номером :06:000:0506, яка знаходиться на території Великорацької сільської ради Житомирського (до ліквідації та утворення районів - Радомишльського) району Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно п. 1.1, 2.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0,7595 га з кадастровим номером :06:000:0507, яка знаходиться на території Великорацької сільської ради Житомирського (до ліквідації та утворення районів - Радомишльського) району Житомирської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди землі від 11 травня 2021 року за договором оренди земельної ділянки площею 1,8210 га з кадастровим номером :04:000:0373 встановлено, що за рік оренди сплачується орендна плата в розмірі 5 % нормативно грошової оцінки, що складає 1012,39 гривень.

Згідно до п. 4.1 Договору оренди землі від 12 травня 2021 року за договором оренди земельної ділянки площею 0,7595 га з кадастровим номером :06:000:0506 встановлено, що за рік оренди сплачується орендна плата в розмірі 5 % нормативно грошової оцінки, що складає 330,25 гривень.

Відповідно до п. 4.1 Договору оренди землі від 22 листопада 2021 року за договором оренди земельної ділянки площею 0,7595 га з кадастровим номером :06:000:0507 встановлено, що за рік оренди сплачується орендна плата в розмірі 5 % нормативно грошової оцінки, що складає 330,25 гривень.

Пунктом 4.5 договорів оренди від 11 травня 2021 року, 12 травня 2021 року та 22 листопада 2021 року передбачено, що орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (п. 9.1 Договорів оренди).

Згідно п. 14.1 цих договорів, вони набирають чинності після підписання сторонами.

Згідно інформації № 402585477 від 06 листопада 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку площею 1,821 га з кадастровим номером :04:000:0373, яка знаходиться на території Меньківської сільської ради Житомирського (до ліквідації та утворення районів - Радомишльського) району Житомирської області належить ОСОБА_1 .

Із матеріалів справи убачається, що речові права оренди земельної ділянки зареєстровані державним реєстратором Дем`янчук І.А. Чижівська сільська рада Житомирської області 11 листопада 2021 року, за номером запису 45054343 орендар ТОВ «Благодійний Союз (БС)», .

Також речові права суборенди земельної ділянки зареєстроване державним реєстратором Ходоровська О.М. Чижівська сільська рада Звягельського району, Житомирської області 12.04.2024 року, за номером запису 54599037 суборендар ТОВ «ЛЕНДПОІНТ» .

Згідно інформації № 402585813 від 06 листопада 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку площею 0,7595 га з кадастровим номером :06:000:0506, яка знаходиться на території Великорацької сільської ради Житомирського (до ліквідації та утворення районів - Радомишльського) району Житомирської області належить ОСОБА_1 .

Речові права оренди земельної ділянки зареєстровані державним реєстратором Богуш О.В. Високівська сільська рада Черняхівського району Житомирської області 13 травня 2021 року, за номером запису 42923639 орендар ТОВ «Благодійний Союз (БС)», .

Речові права суборенди земельної ділянки зареєстровані державним реєстратором Ходоровська О.М. Чижівська сільська рада Звягельського району, Житомирської області 02 квітня 2024 року, за номером запису 54435628 суборендар ТОВ «ЛЕНДПОІНТ» .

Згідно інформації № 402583805 від 06.11.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку площею 0,7595 га з кадастровим номером :06:000:0507, яка знаходиться на території Великорацької сільської ради Житомирського (до ліквідації та утворення районів - Радомишльського) району Житомирської області належить ОСОБА_1 .

Речові права оренди земельної ділянки зареєстровані державним реєстратором Дем`янчук І.А. Чижівська сільська рада Житомирської області 21 січня 2022 року, за номером запису 46312037 орендар ТОВ «Благодійний Союз (БС)», .

Речові права суборенди земельної ділянки зареєстровані державним реєстратором Ходоровська О.М. Чижівська сільська рада Звягельського району, Житомирської області 02 квітня 2024 року, за номером запису 54435698 суборендар ТОВ «ЛЕНДПОІНТ» .

Аналогічна інформація міститься у витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, з кадастровим номером :04:000:0373, :06:000:0506 та :06:000:0507.

Згідно витягу з ЄДРПОУ реєстраційний номер, який зазначений в оспорюваному договорі оренди 43051760, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Благодійний Союз (БС)».

Відповідно до даних з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за 1 квартал 2021 року по 2 квартал 2024 року ОСОБА_1 доходів від передачі в оренду земельних ділянок в 2022-2024 роках не отримував, в 2021 році отримав дохід від відповідача в розмірі 330,25 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача щодо невиплати орендної плати за кожним із Договорів оренди землі від 11 травня 2021 року, 12 травня 2021 року та 22 листопада 2021 року в повному обсязі за 2021-2023 року, що свідчать про систематичне невиконання умов договору.

Колегія судді вважає висновки суду такими, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (надалі Закону) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. З

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17 (провадження №12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №293/1011/16-ц (провадження №61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18), Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2023 року у справі №499/793/21 (провадження №61-8740 св 23).

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування невиплати орендної плати покладається на орендаря.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частина друга та третя статті 83 ЦПК України).

В апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (пункт 6 частини другої статті 356 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі №509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21) зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18), постанові Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі №757/19682/18 (провадження 61-11480св23).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

На спростування доводів ОСОБА_1 щодо невиплати орендної плати, ТОВ «Благодійний союз (БС)» надало до суду апеляційної інстанції, разом із апеляційною скаргою, копії відомостей на виплату готівки орендодавцям та видаткових касових ордерів, які підтверджують виплату орендної плати позивачу за вище вказаний період.

При цьому апелянт просив прийняти вказані докази, посилаючись на виконання перед позивачем своїх обов`язків за договорами оренди землі, відсутність об`єктивних підстав для звернення до суду, наявність великої кількості позовів до ТОВ «Благодійний союз (БС)», відсутність представника та необхідність здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів приймає до уваги долучені до апеляційної скарги докази, з огляду на те, що ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, що позбавило ТОВ «Благодійний союз (БС)» належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.

Із наданих представником ТОВ «Благодійний союз (БС)» копій відомостей на виплату готівки та касових ордерів за спірний період в рахунок орендної оплати ОСОБА_1 отримав кошти на загальну суму 6 197, 48 грн ( а.с. 56-60).

Таким чином, з аналізу наданих документів слідує, що ТОВ «Благодійний союз (БС)» належним чином виконує умови укладених договорів оренди земельних ділянок, укладених із позивачем від 11 травня 2021 року, 12 травня 2021 року та 22 листопада 2021 року.

Отже, позивачем не доведено належними і допустимими доказами той факт, що відповідачем допущено систематичну несплату орендної плати за 2022 та 2023 роки. Тобто таких обставин, що дають підстави для розірвання договору відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України а саме: істотність порушення відповідачем умов договору оренди землі, наявність завданої позивачеві шкоди, внаслідок якої вона позбавилася того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди землі та відповідно до пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України - систематичної несплати орендної плати.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі».

З урахуванням зазначеного вище, а також враховуючи ті докази, які були надані до суду апеляційної інстанції стороною відповідача на спростування доводів позивача, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами істотного порушення ТОВ «Благодійний союз (БС)» договорів оренди, а саме систематичної несплати орендної плати, так як орендарем надано докази виплати орендної плати в грошовій формі та відсутності заборгованості з її виплати.

Посилання суду першої інстанції на те, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору за період з 1 кварталу 2020 по 2 квартал 2024 року відсутня інформація про доходи від надання земельної ділянки в оренду в 2022-2024 року є помилковими, оскільки вказані відомості не є належним доказом на підтвердження наявності заборгованості по орендній платі.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, а тому висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову, а тому є прийнятними та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже, з урахуванням вимог статті 141 ЦПК України, із позивача підлягають стягненню на користь відповідача судові витрати у сумі 4360, 32 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз (БС)» задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 січня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз (БС)» 4 360,32 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді