Унікальний номер справи 939/169/25
Головуючий у суді першої інстанції М.М. Герасименко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

22 серпня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», подану представником Тараненком Артемом Ігоровичем, на рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 квітня 2025 року,

у с т а н о в и в:

ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №360297280 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 21 750 грн на умовах строковості, зворотності та платності.

На підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», додаткових угод, якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року, та реєстру прав вимоги № 132 від 04 травня 2021 року до вказаного договору, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 33 793,73 грн.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишилися без змін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 53 932,31 грн.

14 червня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 14/06/24, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 53 932,31 грн. З огляду на зазначене, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на день звернення до суду з вказаним позовом становить 53 932,31 грн і складається із: 20 847,50 грн - заборгованість по кредиту, 33 084,81 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Тому, оскільки відповідач зобов`язання з повернення кредиту не виконала, право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №360297280 від 16 лютого 2021 року в розмірі 53 932,31 грн і судові витрати.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 08 квітня 2025 року позов ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» подано апеляційну скаргу в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що із рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції правильно констатував, що 16.02.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 360297280 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачці надано кредитні кошти у розмірі 21 750,00 грн., згідно з п.1.2. кредитного договору строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту 18.03.2021 року.

Разом з тим, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, спирався виключно на пункт 1.4.3. Кредитного договору, не врахувавши, що згідно з матеріалами справи відповідачка виконувала умови договору, а отже, строк кредиту було продовжено у порядку та на умовах, визначених в п. 1.3. та п. 1.7. цього договору.

Тобто, суд належно не оцінив надані докази, не взяв до уваги положень договору, які регулюють весь порядок нарахування процентів, а також взаємні права та обов`язки сторін при невиконанні або неналежному виконанні зобов`язань. Такий підхід суперечить принципу всебічного та об`єктивного розгляду справи, що закріплено у статті 89 ЦПК України, яка передбачає обов`язок суду дослідити всі фактичні обставини справи та застосувати норми права в повному обсязі.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що відповідачка не заперечувала, що на дату закінчення 30-денного строку кредиту і на цей час вона не сплатила заборгованість за кредитом, а отже, строк кредиту продовжено у порядкута на умовах, визначених пунктами 1.3., 1.7. цього Договору автопролонгація на 90 календарних днів.

Підписавши договір, позичальниця погодилася на укладення договору саме на таких умовах, в тому числі й щодо автопролонгації строку кредитування на 90 днів, що з врахуванням принципу свободи договору, визначеного ст.ст. 6, 627 ЦК України спростовує висновки суду про ненадання згоди позичальницею на автопролонгацію договору.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів того, що мало місце продовження строку кредитування відповідно до умов Кредитного договору № 360297280 від 16.02.2021 року, та необґрунтовано нарахування відсотків після закінчення строку кредитування є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунки заборгованості створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» .

Дані документи є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються. Зокрема, містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано результат, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Також, Товариство звертає увагу суду, що відповідно до Розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ОСОБА_1 частково виконувала зобов`язання за кредитним договором, а саме:

22.03.2021 р., 29.03.2021 р., 07.04.2021 р. - в частині погашення процентів за користування кредитними коштами у загальному розмірі 21 097,50 грн.;

07.04.2021 р,- в частині погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 902,50 грн.;

Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Падати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18) зазначено, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Також в Постанові Верховного Суду від 23 лютого 2020 року по справі №127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Крім того, скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом, оскільки такі гуртуються на помилковому тлумаченні норм права, а висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22), на які посилається суд, щодо перебігу процесуальних строків під час дії в Україні воєнного стану не є застосовними до позовної давності, яка має матеріально- правову природу та є інститутом цивільного права.

Отже, на думку апелянта, оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, скаржник дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України.

З урахуванням викладеного, Товариство просить суд апеляційної інстанції постановити у справі нове судове рішення про задоволення позову ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Також просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» судові витрати понесені в суді першої та апеляційної інстанції у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 422, 40 грн та 3 633,60 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00.

Відповідач своїм правом відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, а також його ціну, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою, другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 360297280, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV275НZ, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 21 750,00 грн, строком кредитування 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у межах дисконтного періоду в розмірі 0,88% від суми кредиту за кожен день користування ним. Згідно з п. 1.4.3. договору, у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50% річних, що становить 1,70% в день від суми кредиту за кожен день користування ним (а.с.10-13, 15-20, 21, 22-23, 24-31, 32, 33-34).

Відразу після вчинених дій Товариством було перераховано грошові кошти на банківську карту, що належить відповідачу, що в свою чергу слугує доказом того, що остання прийняла пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 32).

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

На підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», додаткової угоди № 19 від 28 листопада 2019 року, додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року, додаткової угоди № 27 від 31 грудня 2021 року, додаткової угоди № 31 від 31 грудня 2022 року, додаткової угоди № 32 від 31 грудня 2023 року, якими було продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2024 року, а також реєстру прав вимоги № 132 від 04 травня 2021 року до вказаного договору, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №360297280 у розмірі 33793,73 грн (а.с. 35-51).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишилися без змін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №360297280 на загальну суму 53 932,31 грн (а.с. 52-62).

На підставі договору факторингу № 14/06/24, укладеного 14 червня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Юніт Капітал», і реєстру боржників до вказаного договору, ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №360297280 на загальну суму 53 932,31 грн (а.с. 63-70).

Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором №360297280 заборгованість ОСОБА_1 станом на 06 січня 2025 року (включно) складає 53932, 31 грн, з яких: 20 847,50 грн прострочене тіло кредиту, 33 084,81 грн прострочені відсотки (а.с.73)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і відповідачем кредитного договору №360297280 від 16 лютого 2021 року, дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а остання зобов`язалася повернути отримані кошти в повному обсязі у визначений договором строк кредитування 30 днів, тобто до 18 березня 2021 року (а.с.11-13).

Суд зауважив, що досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку користування, а тому є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Однак, відповідачем під час розгляду справи заявлено клопотання про застосування позовної давності.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено поважності причини пропуску строку звернення з позовом до суду, отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №360297280 від 16 лютого 2021 року задоволенню не підлягає саме через пропуск позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк звернення до суду (позовна давність) продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся з позовом до суду 21 січня 2025 року.

З огляду на зазначене та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що позивач звернувшись до суду з даним позовом 21 січня 2025 року не пропустив строків звернення до суду - позовну давність.

А відтак, висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем позовної давності та застосування її наслідків є помилковим.

Щодо нарахованих позивачем відсотків суд керується наступним.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається зі змісту п. 1.2 кредитного договору - кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (з 16 лютого 2021 року)(а.с.11).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 321,20 процентів річних, що становить 0,88 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (пп. 1.4.1 договору).

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 виконала вимоги п.1.2 договору та активувала функцію продовження строку дисконтного періоду. Більше того, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що відповідачем здійснено 22.03.2021 здійснено проплату на погашення кредиту, однак така була здійснена нею вже після закінчення дії договору на умовах його укладення.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Однак, у цій справі, таких позовних вимог не заявлено, а тому колегія суддів зазначає, що у позивача відсутнє право вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками поза межами дії строку кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами дії кредитного договору, тобто після 18 березня 2021 року є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу в розмірі 21 750,00 грн. та відсотків визначених у Договорі від 16 лютого 2021 року у розмірі 5 742,00 грн., як таки що обумовлені та погоджені сторонами договору. Щодо стягнення решти суми відсотків у розмірі (33 084,81 грн. - 5 742,00 грн.,) 27 342,81 грн. колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх стягнення.

Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду згідно з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду позовної заяви у цій справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, отже судові витрати понесені заявником у суді першої інстанції у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1 234,82 грн (27 492,00 х 2 422, 40 : 53932,31).

При цьому, враховуючи, що апеляційна скарга задоволена частково, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 852,23 грн.(27 492,00х3 633,60 : 53 932,31)

Позивачем в апеляційній скарзі також заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесену ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» в суді першої інстанції у розмірі 6 000 грн та апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у розмірі 3 058,50 грн (27492,00 х 6 000 : 53 932,31) .

Витрати позивача на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2 039,00 грн (27 492,00 х 4 000 : 53 932,31)

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», подану представником Тараненком Артемом Ігоровичем, задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 квітня 2025 року скасувати на ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» ( , 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літ. А, офіс 10) заборгованість за кредитним договором № 360297280 від 16.02.2021 у розмірі 27 492,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 750 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 5 742, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» ( , 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літ. А, офіс 10) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 234,82 грн. та апеляційної скарги у розмірі 1 852,23 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» ( , 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літ. А, офіс 10) витрати на правничу допомогою адвоката у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 5 097,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухваленя, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна