Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6123/24 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 62 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Болейко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/6123/24 за позовом ОСОБА_1 до Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Семенька Василь Михайлович

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Помогаєва А.В.

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_2 . Згідно довідки № 51 від 18.01.2024, виданої виконавчим комітетом Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області, ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: с. Немильня Новоград-Волинського району Житомирської області з дружиною ОСОБА_3 (мати позивача).

Згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ЖТ-10-09-000002 від 27.11.1995, КСП «Полісся», що знаходиться в с. Немильня Новоград-Волинського району Житомирської області було передано 1277,1 га землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Киківської сільської Ради народних депутатів від 20.09.1995 № 20.

В уточненому списку співвласників КСП «Полісся» при паюванні земель, затвердженому рішенням загальних зборів КСП «Полісся» с. Немильня від 26.02.1997, померлий ОСОБА_2 зазначений серед співвласників за №8.

Згідно з довідкою № 458 від 21.08.2024, виданої виконавчим комітетом Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області, ОСОБА_2 був включений до уточненого списку співвласників КСП «Полісся» при паюванні земель (запис №8), який затверджений рішенням загальних зборів КСП «Полісся» с. Немильня від 26.02.1997.

Зазначене підтверджується також довідкою Відділу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Житомирський області від 20.09.2024. Однак у довідці вказано, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право, на земельну частку (пай), що видавались Новоград-Волинською райдержадміністрацією, відсутній запис про реєстрацію та видачу сертифіката на право на земельну частку (пай), на ім`я ОСОБА_2 . Одночасно повідомлено, що за період часу від 1993 по 01.01.2013 року згідно книг записів «Про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельними ділянками, договорів оренди землі», державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката не видавався. Отже, батько позивача ОСОБА_2 сертифікат на земельну частку (пай) за свого життя не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_3 .

Згідно довідки №2294 від 23.11.2017, виданої виконавчим комітетом Киківської сільської ради Звягельського району Житомирської області, ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та разом з нею на день смерті та протягом 6-ти місяців після смерті за даною адресою був зареєстрований її син - ОСОБА_4 .

Після смерті матері залишилося спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай) по реформованому КСП «Полісся» Киківської сільської ради Звягельського району Житомирської області, що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не встигла оформити свої спадкові права, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер брат позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , останнє місце проживання та реєстрації якого було - АДРЕСА_1 .

Після смерті брата залишилося спадкове майно, а саме ід. частини земельної частки (паю) по реформованому КСП «Полісся» Киківської сільської ради Звягельського району Житомирської області, що належала ОСОБА_2 , спадкоємцем якого була його дружина (матір позивача) ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не встигла оформити своїх спадкових прав, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якої в частини був її син ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

04.11.2024 ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Звягельського районного нотаріального округу Качан О.О. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 ідеальну частку земельної частки (паю) по реформованому КСП «Полісся» Киківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина (матір позивача) ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не встигла оформити свої спадкові права, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також 04.11.2024 ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Звягельського районного нотаріального округу Качан О.О. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 ідеальну частку земельної частки (паю) по реформованому КСП «Полісся» Киківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого була його дружина (матір позивачки) ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не встигла оформити свої спадкові права, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якої в частини був її син (брат позивача) ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

04.11.2024 приватний нотаріус Качан О.О. винесла постанови № 289/02-31 та №290/02-31 про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно, у зв`язку з відсутністю у спадкоємиці правовстановлюючого документу на зазначену земельну частку (пай), необхідність якого передбачена п. 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду для захисту своїх прав.

З урахуванням вищевикладеного просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної частки (паю) із земель колективної власності КСП «Полісся», в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної частки (паю) із земель колективної власності КСП «Полісся», в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2025 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування скарги, зокрема зазначив, що позивач, будучи спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_3 та брата ОСОБА_4 за законом, спадщину після їх смерті прийняла, звернувшись до нотаріуса із відповідними заявами. Разом з тим, апелянт позбавлена можливості оформити у нотаріальному порядку право на спадщину за законом на земельну часту (пай) по реформованому КСП «Полісся» Киківської сільської ради Звягельського району, що належала батькові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , через відсутність правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. При цьому судом при прийнятті рішення не надано належної правової оцінки та в повній мірі не досліджено відмову нотаріуса у видачі свідоцтв на вказане нерухоме майно, в якій зазначено про прийняття позивачем спадщини після смерті матері ОСОБА_3 та брата ОСОБА_4 , які в свою чергу прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , та причини відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Також звертає увагу, що суд не дослідив належним чином наявність у ОСОБА_2 права на земельну частку (пай), що підтверджується уточненим списком співвласників КСП «Полісся», затверджений рішенням загальних зборів від 26.02.1997, листом-довідкою № 458 від 21.08.2024, виданої виконавчим комітетом Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області, довідкою Відділу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Житомирський області від 20.09.2024, у яких зазначено, що ОСОБА_2 був включений до уточненого списку співвласників КСП «Полісся» (запис №8), що мали право на земельну частку (пай) відповідно до Державного акту серії ЖТ №10-09-000002 від 27.11.1995 року. А тому висновок суду про відмову у задоволенні позову є помилковим.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона відповідача не скористалась.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 с6ерпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Згідно Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.

Згідно статей 529, 548, 549 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.530 ЦК УРСР, який був чинним на момент відкриття спадщини, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до частини п`ятої Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року правила Книги шостої Цивільного кодексу України (щодо спадкування) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За змістом зазначеного положення відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до 01 січня 2004 року.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05 червня 2003 року основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Під час розгляду справи було встановлено, що на ім`я спадкодавця ОСОБА_2 сертифікат на земельну частку (пай) у колективній власності на землю КСП «Полісся» не виготовлявся та не реєструвався.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Позивачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 був прийнятий і перебував у складі членів КСП «Полісся» на період одержання останнім державного акту на право колективної власності на землю.

Так 27 листопада 1995 року Киківською сільською радою Звягельського району Житомирської області КСП «Полісся» був виданий державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ-10-09-000002, а ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ОСОБА_2 за життя не оскаржував та, відповідно, питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у нього права на земельну частку (пай), за його життя не вирішувалося.

Відповідно до ч.2 ст. 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

При цьому внесення померлого ОСОБА_2 до уточнюючого списку співвласників КСП «Полісся», затвердженому рішенням загальних КСП від 26.02.1997, вже після його смерті, також не підтверджує ту обставину, що померлий ОСОБА_2 на час розпаювання земель КСП «Полісся» був його членом, а тому мав право на земельну частку (пай).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, оскільки позивачем не надано доказів про те, що ОСОБА_2 , як спадкодавець набув таке право за життя.

Отже доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Семенька Василь Михайлович, залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 березня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2025 року.

Головуючий Судді