КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7810/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Зінов`єва Дмитра Сергійовича в інтересах Об`єднання кооперативних автостоянок «ІНФОРМАЦІЯ_2» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року у складі судді Слободянюк А.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання кооперативних автостоянок «ІНФОРМАЦІЯ_2» про зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до об`єднання кооперативних автостоянок «ІНФОРМАЦІЯ_2», у якому просив:

- зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні гаражним боксом № НОМЕР_1 на автостоянці «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання вільного доступу/проходу/проїзду для користування металевим гаражним боксом, у т.ч. місцем для стоянки автомобіля;

- стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та судові витрати в тому числі і на правову допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що 19 грудня 1997 році створено юридичну особу ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2». Пунктами 1.1, 1.7 Статуту новоствореної юридичної особи (відповідача), затвердженого протоколом №1 від 22 серпня 1997 року загальних зборів членів кооперативу, передбачалось, що кооператив створений для будівництва та експлуатації відкритих та закритих автостоянок для громадян, а також для надання різного роду послуг з ремонту та експлуатації автотранспортних засобів. До складу кооперативу входять автостоянки: «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_3 ; «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач вказує, що у 1999 році він на підставі поданої заяви набув членство у ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2» та отримав у користування місце для стоянки власного автомобіля під НОМЕР_1 на автостоянці «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачу була надана перепустка з його фото, яку при виїзді з автостоянки він здавав охороні, а при заїзді на автостоянку охорона повертала перепустку позивачу.

У 2004 році, як і більшість членів кооперативу, на наданому йому місці для стоянки автомобіля позивач встановив гараж у вигляді металевої конструкції (гаражний бокс), де зберігав належні йому транспортні засоби з 2018 по 2024 роки.

При цьому, з моменту набуття членства у кооперативі та до 2024 року позивач особисто справно сплачував внески, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів, платіжними інструкціями, що додаються до позову.

Вказує, що тимчасово надав знайомому користуватися металевим боксом у 2020-2021 роках. Однак 05 червня 2024 року о 12 год 05 хв позивач під`їхав до воріт автостоянки «ІНФОРМАЦІЯ_1», щоб заїхати на територію, проте електронна перепустка для підняття шлагбаума, яку позивач отримав у 2023 році, не спрацювала, а паперова перепустка з фото позивача у комірці для зберігання у охорони вже була відсутня. У комірці НОМЕР_1 лежала вже перепустка на іншу людину. Охорона не змогла пояснити позивачу з яких причин у нього відсутній доступ до його місця стоянки. Позивач зазначає, що він добросовісно сплачує внески за користування місцем автостоянки.

Позивач на обґрунтування завдання йому моральної шкоди, вказує, що дії відповідача з відмови у доступі до його гаража є недобросовісними, що негативно вплинуло на його фізичний і моральний стан: він втратив душевний спокій, постійно знаходиться у пригніченому стані. У зв`язку з викладеним просить позив задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Об`єднання кооперативних автостоянок «ІНФОРМАЦІЯ_2» усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користування гаражним боксом № НОМЕР_1 на автостоянці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: місто Київ, проспект Глушкова, будинок 12, шляхом надання вільного доступу, проходу та проїзду для користування вказаним гаражним боксом № НОМЕР_1 , у тому числі місцем для стоянки автомобіля. Стягнуто з Об`єднання кооперативних автостоянок «ІНФОРМАЦІЯ_2» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Об`єднання кооперативних автостоянок «ІНФОРМАЦІЯ_2» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 453 гривні 44 коп, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Зінов`єв Д.С. в інтересах об`єднання кооперативних автостоянок «ІНФОРМАЦІЯ_2» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було враховано те, що позивачем не доведено, що відносно нього у встановленому Законом СРСР «Про кооперацію в СРСР» приймалося відповідне рішення загальних зборів про прийняття у члени кооперативу, при цьому в силу ч. 1 ст. 74 ГПК України саме на позивача покладений обов`язок доведення обставин, на які він посилається.

Вказано, щосудом першої інстанції не взято до уваги, що в квитанціях наданих позивачем, є оплата за стоянку 69 лише з 2004 року, а долучена позивачем єдина квитанція за 1999 рік взагалі не містить зазначення номера стоянки за яку сплатив позивач та не може вважатися належним, допустимим й достовірним доказом оплати позивачем за стоянку 69.

Посилається на те, що позивачем не було надано доказів подання або існування заяви позивача про вступ до ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2», сплати вступного або пайового внеску, наявності посвідчення про членство або будь-якого іншого документу, що би підтверджував, що позивач є або взагалі колись був членом ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2», а сплачувати такі внески може і орендар такої стоянки або будь-яка інша особа, що користується стоянкою з дозволу ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2» або її власника/користувача.

Крім того, районним судом не було враховане те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідача, а також наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача та його вина в заподіянні шкоди.

Також вважає, що судом були стягнуті завищені витрати на правову допомогу, які не відповідають критеріям співмірності, розумності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, за таких обставин, що фактично є такими, що направлені на надмірне збагачення позивача за рахунок відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кузьмін Д.Л. в інтересах ОСОБА_1 , просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року - залишити без змін. Стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в загальній сумі 15 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає зазначити наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, код юридичної особи об`єднання кооперативних автостоянок "ІНФОРМАЦІЯ_2" - 22933554, державна реєстрація відбулась 19 грудня 1997 року, номер запису 0027010 (а.с. 9-13).

Як вбачається з копії Статуту ОКА "ІНФОРМАЦІЯ_2" в редакції від 22 серпня 1997 року, зокрема, п. 1.7, а також Статуту ОКА "ІНФОРМАЦІЯ_2" в новій редакції, затвердженого загальними зборами членів ОКА "ІНФОРМАЦІЯ_2" протоколом № 1 від 04 травня 2017 року, п. 1.10, до складу кооперативу входять автостоянки: "ІНФОРМАЦІЯ_2", адреса: м. Київ, вул. Маршала Конєва, б. 2; "ІНФОРМАЦІЯ_1", адреса: просп. Глушкова, б. 12 (а.с. 15-27).

Відповідно до п. п. 2.24 та 2.25 Статуту ОКА "ІНФОРМАЦІЯ_2" в редакції від 22 серпня 1997 року, кооператив несе відповідальність за охорону автотранспортних засобів, але не відповідає за особисте майно та речі членів кооперативу, що знаходяться в транспортному засобі та в критих легких боксах для зберігання транспортних засобів. Кооператив несе відповідальність за зберігання транспортних засобів в критих легких боксах тільки при наявності доказів відкривання замків іншими предметами (не власними ключами) та у разі явних механічних пошкоджень замків (зриву тощо).

Аналогічне положення міститься і в п. 6.7 Статуту ОКА "ІНФОРМАЦІЯ_2" в редакції від 04 травня 2017 року (а.с. 16 на звороті, а.с. 24 на звороті).

Також згідно з п. п. 3.1, 3.2 Статуту ОКА "ІНФОРМАЦІЯ_2" в редакції від 22 серпня 1997 року, після закінчення будівництва відкритих або закритих стоянок кожному члену кооперативу надається у постійне користування місце для стоянки та зберігання власного транспортного засобу. Виділене члену кооперативу місце для стоянки власного транспортного засобу належить йому на праві користування.

Відповідно до п. 2.7 Статуту ОКА "ІНФОРМАЦІЯ_2" в редакції від 04 травня 2017 року, предметом діяльності кооперативу є будівництво, обслуговування, ремонт, перебудування (модернізація, реконструкція) гаражних боксів, для зберігання власних транспортних засобів, тощо.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера позивач здійснив першу оплату за стоянку автомобіля у липні 1999 року, оплата у розмірі 16 грн приймалась (мова оригіналу) "Объединение открытых кооперативных А/С "ІНФОРМАЦІЯ_2" (а.с. 33).

Долучено позивачем також і квитанції до прибуткового ордера за період з 2004 року по 2021 року свідчать про оплату за стоянку автомобіля та містять відмітку «прийнято від НОМЕР_1, ОСОБА_1 », «Об`єднання кооперативных А/С Голосіївського району «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с. 33-37 на звороті).

Окрім цього відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 30 серпня 2023 року позивачем здійснено оплату членських внесків за період з липня по грудень 2023 року, призначення платежу - членській внесок ОСОБА_1 за автомобільне місце НОМЕР_1, отримувач ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с. 38).

Відповідно до дублікату квитанції № Р24А319491022D87218 від 29 вересня 2022 року, здійснено сплату у розмірі 660 грн з призначенням платежу - членській внесок ОСОБА_1 за автомобільне місце НОМЕР_1, 07.2022 - 09.2022, отримувач - ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с. 38 на звороті).

Також, відповідно до дублікату квитанції № 0.0..1 від 02 грудня 2022 року, здійснено сплату у розмірі 660 грн з призначенням платежу - членській внесок ОСОБА_1 за автомобільне місце НОМЕР_1, 10.2022 - 12.2022, отримувач ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с. 39).

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 26 червня 2023 року позивачем здійснено оплату членських внесків за період з січня по червень 2023 року, призначення платежу - членській внесок ОСОБА_1 за автомобільне місце НОМЕР_1, отримувач ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с. 39 на звороті).

Задовольняючи позов в частині вимог про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні гаражним боксом № НОМЕР_1 на автостоянці, шляхом надання вільного доступу/проходу/проїзду для користування металевим гаражним боксом, у т.ч. місцем для стоянки автомобіля, районний суд виходив з підстав його доведеності.

З такими висновками колегія суддів погоджується в повні мірі з наступних підстав.

Так, правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначено Законом України від 10 липня 2003 року № 1087-IV "Про кооперацію".

У статті 1 зазначеного Закону визначено, що кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Вказана норма також дає визначення обслуговуючого кооперативу як кооперативу, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про кооперацію" кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.

Стаття 10 Закону України "Про кооперацію" визначає, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу (стаття 11 Закону України "Про кооперацію").

Згідно із ст. 11 цього Закону, вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про кооперацію" кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Частинами першою, другою статті 19-1 Закону України "Про кооперацію" визначено, що член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу звернення у суд з відповідним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що з 1999 року він на підставі заяви набув членство у ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2» та отримав у користування місце для стоянки власного автомобіля під НОМЕР_1 на автостоянці «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, проте 05 червня 2024 року його не пустили до на територію, до гаража № НОМЕР_1 .

Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що він є членом кооперативу та докази його вступу до нього у 1999 році.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зі справи встановлено, що позивачем до суду були надані докази того, що він сплачує членські внески. Факт сплати позивачем членських внесків і прийняття таких внесків відповідачем підтверджується квитанціями, що містять відтиск штемпеля об`єднання кооперативних автостоянок «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Таким чином той факт, що відповідач на протязі певного періоду приймає від позивача платежі, які відповідно до статуту та положень закону можуть сплачувати виключно члени кооперативу, разом з іншими вищевказаними доказами доводять той факт, що ОСОБА_1 є членом кооперативу.

Колегія суддів також зауважує, що на підтвердження сплати членських внесків, позивач надав до суду ряд відповідних квитанцій. В свою чергу відповідач жодних контрдоказів з даного приводу до суду не надав.

Крім того матеріали справи не містять доказів, що відповідач повертав платежі позивачу як помилково сплачені у зв`язку з тим, що він не є членом кооперативу.

Відсутні у справі також докази виключення позивача з кооперативу на підставі рішення загальних зборів його членів.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у свої поставі від 28 січня 2021 року № 910/15906/19.

Також у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі № 922/801/10 зазначено, що на підтвердження членства в обслуговуючому кооперативі, суд має надавати оцінку сукупності доказів по справі, як то наявність у власності земельної ділянки та/або садового будинку чи іншого майна, докази сплати членських внесків тощо.

За таких умов районний суд обґрунтовано вважав, що стороною відповідача не надано доказів щодо оспорювання членства позивача у кооперативі ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2». Зокрема, приймаючи платежі від позивача за автомобільне місце більше 24 років із призначенням сплати - членські внески за автомобільне місце, відповідач не вчиняв дії щодо з`ясування підстав такого перерахування, не вчиняв дій із повернення коштів позивачу, більш того - надавав квитанції до прибуткового касового ордера із штампом ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2» та підписом касира, що безумовно свідчить про те, що позивач набув право користування гаражним боксом № НОМЕР_1 в ОКА «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Погоджується апеляційний суд й з висновками районного суду щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Цивільним кодексом України у п. 9 ч. 2 ст. 16 передбачено, що одним із судових способів захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання "особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав". Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20). Постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Постанова ОП КЦС ВС від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20.

Із наданих та досліджених судом доказів вбачається, що під час судового розгляду справи знайшов підтвердження факт порушення прав позивача, тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, з урахуванням конкретних обставин справи, засад виваженості і справедливості, погоджується із установленою районним судом сумою моральної шкоди, у розмірі 5 000 грн.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини.

Не вбачає колегія суддів й підстав до скасування чи зміни рішення в частині судових витрат пов`язаних наданням позивачу правничої допомоги стягнутих судом в сумі 7 000 грн.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В позовній заяві позивач заявляє про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в сумі 35 000 грн (а.с. 6).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокат Кузьмін Д.Л. надав ордер на надання правничої допомоги; копію договору про надання правової № 06/06-24 від 06 червня 2024 року, відповідно до змісту якого (п.3.3.) розмір витрат на правничу допомогу становить 35 000 грн, сума є фіксованою та не залежить від обсягу наданих послуг; акт приймання-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2024 року, який містить перелік послуг: надання консультацій, формування правової позиції, збір доказів, направлення запитів, складання позовної заяви (а.с. 105, 106, 108).

Враховуючи складність справи, обсяг, якість та характер фактично наданих послуг адвоката, а також вимоги розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав до стягнення з відповідача, з урахуванням його заперечень на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 7 000 грн

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не впливають на правильність рішення суду.

З огляду на викладене, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 рокуне підлягає скасуванню, а подана на нього апеляційна скарга - задоволенню.

Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Зінов`єва Дмитра Сергійовича в інтересах об`єднання кооперативних автостоянок «ІНФОРМАЦІЯ_2» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: