Справа № 509/4879/23
Провадження № 2/522/1228/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення 10 000,00 грн моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

21.08.2023 позивач звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення 10 000,00 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо свавільного та систематичного порушення прав та свобод позивача упродовж 2019 2023 років на пенсійне забезпечення, передбачених Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та іншими законами і нормативно-правовими актами, що встановлено судовими рішеннями у адміністративних справах за позовами ОСОБА_1 : № 420/7947/19; № 420/3106/20; № 420/1606/20; № 420/15045/22; № 420/11496/21; № 420/25170/21; № 420/13297/22; № 420/3539/23 та № 420/3539/23.

Тривале невиконання рішень суду призвели до заподіяння позивачу моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, яку позивач просить суд стягнути.

23.08.2023 ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

13.09.2023 справа надійшла до Приморського суду м. Одеси та 13.09.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначена головуючому судді Павлик І.А.

19.09.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

10.10.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо виконання рішень, повідомляють, що черговість виплат визначається датою набрання ними законної сили, відповідно до абз.2 п. 7 Розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого Правлінням пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 23.09.2009 за № 897/16913. Крім того, згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а та від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13, невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. В задоволенні позову просить відмовити.

16.10.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому зазначає, що доводи та обґрунтування відповідача є непереконливими, вимоги щодо відмови в даному позові є безпідставними, необґрунтованими та такими, що порушують конституційні права на соціальний захист, гарантовані Конституцією України. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

31.10.2023 від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не надано до суду доказів на підтвердження незаконності дій відповідача та причино-наслідкового зв`язку щодо спричиненої йому моральної шкоди, не обґрунтовано жодним чином розмір та розрахунок моральної шкоди, тому на думку ГУ ДКСУ в Одеській області позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

09.11.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Тому кошти на відшкодування шкоди державою підлягають списанню з Державного бюджету України. Позов просить задовольнити у повному обсязі.

14.06.2024 ухвалою суду залучено до участі у справі Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

26.06.2024 від представника Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області надійшли пояснення на позовну заяву, у яких зазначають, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, завищеними та не підлягають задоволенню.

03.07.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що упродовж 2020-2023 років відповідач систематично та свавільно порушував права і свободи позивача як інваліда 2 групи на пенсійне забезпечення, передбачені Конституцією України, Законом № 2262-ХІІ та іншими законами і нормативно-правовими актами, що встановлено судовими рішенням в адміністративних справах, учасниками яких були позивач і відповідач. У сукупності довготривалі та повторювані протиправні дії відповідача певним чином відобразилися на стані здоров`я позивача, який є громадянином похилого віку, інвалідом війни, призвели до нервового розладу та перевтомлення. Стрес від очевидно протиправних дій відповідача привів до відчуття позивачем пригніченості, постійним очікуванням вчинення чергових порушень пенсійного законодавства, що знову потребуватимете нервового напруження та матеріальних затрат для забезпечення правового захисту. Позовні вимоги просить задовольнити.

31.07.2024 від позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, де позивач просиве вважати відповідачем Державу Україну в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

05.08.2024 ухвалою суду клопотання позивача задоволено, здійснено заміну неналежного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на належного Державу Україну в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

19.08.2024 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки позивачем не надано до суду доказів на підтвердження незаконності дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку щодо спричиненої йому моральної шкоди, не обґрунтовано жодним чином розмір та розрахунок моральної шкоди.

28.08.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади («Шмалько проти України», «Сокур проти України» та «Крищук проти України»).

Розглянувши матеріали справи, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, оцінивши доводи та заперечення сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішеннями Одеського окружного адміністративного суду, на які посилається позивач у своєму позові:

- від 13.03.2020 у справі № 420/7947/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним дій щодо зменшення розміру пенсії з 90 відсотків на 70 відсотків від суми грошового забезпечення та зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії з 90 відсотків на 70 відсотків від суми грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (з урахуванням раніше виплачених сум) в розмірі 90% від сум грошового забезпечення згідно ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01.01.2018 з урахуванням проведених раніше виплат. Рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць підлягає негайному виконанню;

- від 15.06.2020 у справі № 420/3106/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання неправомірними дії щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті щомісячного пенсійного забезпечення та зобов`язання з 01.10.2017 здійснювати щомісячне пенсійне забезпечення у повному обсязі без обмежень граничного розміру пенсії та зобов`язання нарахувати та виплатити єдиною сумою відмовлено;

- від 30.09.2020 у справі № 420/1606/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії через застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області визнаних судом протиправними пунктів 1, 2 Постанови КМУ №103 від 24.02.2018 та положень Постанови КМУ №804 від 14.08.2019 року, які у свою чергу фактично дублюють скасовані пункти Постанови №103. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплати 100 % суми підвищення пенсії з 05.03.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, з врахуванням раніше виплачених сум, без обмежень максимального розміру пенсії. Відмовлено в задоволенні вимог щодо: Визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови здійснити заходи з повернення не виплаченої частини нарахованого від 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року, починаючи з 01.01.2018 та з 01.01.2019. Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.01.2018 згідно з постановою КМУ №159 від 21.02.2001 без урахування постанови КМУ № 649 від 22.08.2018;

- від 09.03.2021 у справі № 420/15045/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.04.2019, тобто першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії (зокрема 05.03.2019 дата набрання законної сили рішенням у справі № 826/3858/18, яким визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103) на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії від 09.12.2020 № ЮО112686, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та виплати з 01.04.2019 пенсії із зменшенням її розміру. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.04.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії від 09.12.2020 № ЮО112686, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 та виплатити позивачу таку пенсію з 01.04.2019 з урахуванням виплачених сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено;

- від 29.10.2021 у справі № 420/11496/21 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії по інвалідності без обмеження її максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській здійснювати ОСОБА_1 виплату призначеної та виплачуваної пенсії по інвалідності з урахуванням раніше проведених виплат без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 01.04.2019. У решті позовних вимог відмовлено;

- від 15.02.2022 у справі № 420/25170/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення ОСОБА_1 з 01.04.2019 розміру пенсії з 90% на 80% від сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 наданих від 09.12.2020 № ЮО112686, виходячи з розрахунку 90% від розміру грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії, з урахуванням раніше виплачених позивачу сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено;

- від 24.10.2022 у справі № 420/13297/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження перерахованої з 01.03.2022 за результатами індексації, проведеної на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» пенсії ОСОБА_2 максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.03.2022 пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- від 15.05.2023 у справі № 420/3539/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованого підвищення його пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.01.2023 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням підвищення пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні;

- від 15.05.2023 у справі № 420/3539/23 винесено окрему ухвалу щодо порушення зі сторони суб?єкта владних повноважень рішення судів, винесених на захист порушених соціальних прав ОСОБА_1 , військового пенсіонера з доведенням до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Голови Правління Пенсійного фонду України про встановлені у змісті ухвали обставини для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню Закону.

Вирішуючи питання щодо підсудності даного спору, суд враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 14.03.2018 у справі № 522/3454/16-ц, згідно якої, у разі оскарження позивачем дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. У разі тривалого невиконання судового рішення про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган може бути заявлена вимога про визнання бездіяльності, дій чи рішень держави, яка є гарантом виконання такого судового рішення, неправомірною. Вимоги про відшкодування шкоди, як майнової, так і моральної, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір (частина п`ята статті 21 КАС України). Якщо такі вимоги заявлено окремо, вони вирішуються судами в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що неправомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вже встановлено адміністративним судом у вище наведених судових рішеннях, суд вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на статті 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

У частині першій статті 2 Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Отже, при виконанні судових рішень про задоволення позовних вимог до державних органів гарантом виступає саме держава Україна.

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514 цс19 (пункт 63)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

ВП ВС у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц акцентувала на тому, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що упродовж 2020-2023 років відповідач систематично та свавільно порушував права і свободи позивача як інваліда 2 групи на пенсійне забезпечення, передбачені Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та іншими законами і нормативно-правовими актами, що неодноразово встановлено судовими рішеннями у вище наведених адміністративних справах за його позовами до відповідача, де останнього було зобов`язано вчинити дії на відновлення порушених прав ОСОБА_1 .

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд враховує, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень судів позивач витрачав час на звернення до суду, що позбавило його певною мірою спокійного ритму життя, та викликало негативні емоції у вигляді обурення та гніву, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що наявні всі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди з урахуванням засад розумності та справедливості у розмірі 10 000,00 грн.

У пунктах 228-230 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23 зауважено, що невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням судочинства.

Суд у кожному окремому конкретному випадку має встановити, якого результату прагне досягнути позивач за наслідком розгляду справи, тобто надати належну інтерпретацію змісту його заявлених вимог.

У разі посилання позивача на неправильні (невідповідні предмету позову) законодавчі положення суд має застосувати відповідну законодавчу норму самостійно. Така помилка позивача не може слугувати підставою для відмови в позові.

З урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду, позовні вимоги позивача про визнання того, що протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та тривале невиконання рішень суду призвели до заподіяння моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн та про звернення уваги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на припинення системного свавільного трактування рішень суду, витлумачені судом відповідно до належного способу захисту прав позивача та у відповідності з результатом якого прагне досягти позивач за результатом розгляду даної справи про стягнення моральної шкоди.

Інші вимоги є неналежним способом захисту, оскільки не призведуть до відновлення порушеного права, а тому не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення 10 000,00 грн моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 10 000,00 грн моральної шкоди, завданої незаконними діями Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

В решті вимог позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик