Справа № 489/3186/24
Провадження №4-с/489/19/25
УХВАЛА

20 серпня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судових засідань Тищенко Д.О.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), скасування постанови і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У квітні 2025 року КП ММР «Миколаївелектротранс» із використанням системи «Електронний суд» звернулось до суду зі скаргою на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), скасування постанови і зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги посилалось на те, що на примусовому виконанні в Інгульському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі № 489/3186/24 (провадження № 2/489/1463/24) про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП ММР «Миколаївелектротранс» суми невідшкодованої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 86 580,99 грн. та судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Проте 10.12.2024 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» - у зв`язку зі смертю боржника, яким помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На переконання скаржника, дії державного виконавці щодо закриття виконавчого провадження є протиправними, оскільки після отримання даних про смерть фізичної особи сторони виконавчого провадження, виконавець має звернутись до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину, що дасть можливість з`ясувати, які особи є спадкоємцями померлого. Натомість державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) такі дії перед винесенням оскаржуваної постанови про закриття виконавчого провадження вчинено не було, що, на переконання стягувача, є порушенням його прав.

З оскаржуваною постановою стягувач не згоден повністю, вважає її необґрунтованою та безпідставною. Посилаючись на викладене, КП ММР «Миколаївелектротранс» просить суд:

1)Поновити йому строк на подання даної скарги.

2) Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Марини Нугаєвої щодо винесення 10.12.2024 постанови про закінчення виконавчого провадження № 75645678.

3)Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 75645678, винесену головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мариною Нугаєвою 10.12.2024.

4)Зобов`язати головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Марину Нугаєву відновити виконавче провадження № 75645678.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 01.05.2025 поновлено КП ММР «Миколаївелектротранс» строк для подання скарги до суду; скаргу КП ММР «Миколаївелектротранс» прийнято до розгляду та призначено судове засідання у справі; витребувано у Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копії матеріалів виконавчого провадження № 75645678.

Витребувані матеріалі надійшли на адресу суду 07.05.2025.

14.05.2025 на адресу суду від Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на скаргу, згідно якого ДВС просить суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 75645678 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі № 489/3186/24 (провадження № 2/489/1463/24) про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП ММР «Миколаївелектротранс» суми невідшкодованої матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 86 580,99 грн. та судового збору в розмірі 3 028,00 грн. 29.07.2024. 29.07.2024 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та вчинено дії, спрямовані на виявлення майна та/або коштів боржника. Під час проведення виконавчих дій та на день закінчення виконавчого провадження державним виконавцем Нугаєвою М.П. не було встановлено факту наявності за боржником будь-якого майна. 10.12.2024 згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян значиться актовий запис № 2674 від 12.11.2024 про смерть боржника ОСОБА_1 10.12.2024, керуючись вимогами п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем Нугаєвою М.П. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Оскільки боргові відносини з фізичною особою-боржником, що помер, трансформувалися у спадкові, що вимагає від кредитора вчинення певних дій, Інгульський відділ ДВС вважає, що за вказаних обставин виконавець не має оов`язку звертатись до суду із заявою про заміну боржника у разі встановлення його правонаступників. Посилаючись на викладене, вважає дії державного виконавця із винесення оскаржуваної постанови правомірними.

В судове засідання представник скаржника КП ММР «Миколаївелектротранс» не з`явилася, повідомлена судом про розгляд справи належним чином, 20.08.2025 від неї надійшла заява про розгляд скарги за її відсутності, вимоги скарги підтримує.

Представник Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд скарги належним чином.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали скарги, цивільної справи, копію матеріалів ВП № 75645678, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Крім того, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

19.06.2024 Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено заочне рішення по справі № 489/3186/24 (провадження № 2/489/1463/24) за позовом Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регрессу, відповідно до якого позовні вимоги задоволено, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» в порядку регресу суму невідшкодованої матеріальної шкоди, завданої підприємству, в розмірі 86 580,99 грн., судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. На виконання вказаного рішення 24.07.2024 судом було видано виконавчий лист, який було пред`явлено стягувачем для примусового виконання до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

29.07.2024 головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нугаєвою М.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 75645678, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого зору, постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення.

Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем Нугаєвою М.П. не було встановлено факту наявності за боржником будь-якого майна.

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 10.12.2024 боржник ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.12.2024 головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нугаєвою М.П. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 75645678 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вирішуючи вимоги скарги щодо неправомірності дій уповноважених осіб Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За приписами ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

До обов`язку державного виконавця належить здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом «Про виконавче провадження».

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В той же час, згідно ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

В обґрунтування своїх вимог і заперечень як стягувач, так і орган ДВС посилаються на правові висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 523/2357/20. При цьому кожна з сторін трактує її зміст на власний розсуд.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання (частина п`ята статті 124 у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року; стаття 129-1 у редакції, що набрала чинності 30 вересня 2016 року). Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (частини друга та третя стаття 129-1 Основного Закону у редакції, що набрала чинності 30 вересня 2016 року).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)).

Отже, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом.

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України у редакції, чинній із 15 грудня 2017 року, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України у редакції, чинній із 15 грудня 2017 року (статті 378 ЦПК України у редакції, чинній до 14 грудня 2017 року включно). Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України у редакції, чинній із 15 грудня 2017 року, визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. Велика Палата Верховного Суду вважає, що вказаними нормами права, виходячи з їх системного тлумачення, передбачено заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником.

У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника.

У пункті 5 частини першої статті 34 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вважає, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника не допускається, а відповідне виконавче провадження підлягає закінченню.

Проте Великою Палатою Верховного суду при розгляді справи № 523/2357/20 висловлено однозначний висновок про те, що таке буквальне розуміння норм Закону № 1404-VIII є помилковим. Як Закон N 606-XIV, так і Закон № 1404-VIII передбачають обов`язок державного виконавця зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва.

При цьому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/617/17, викладені у Постанові від 03.11.2020, повністю узгоджуються із вищевкладеним твердженням та положеннями діючого законодавства України.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Нугаєвою Н.П. протиправно та передчасно (за відсутності вчинення всіх необхідних дій, спрямованих на встановлення/виявлення спадкоємців боржника) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 75645678 від 10.12.2024, в зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а виконавче провадження відновленню.

За таких обставин скарга КП ММР «Миколаївелектротранс» є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 258-260, 447, 448, 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), скасування постанови і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Марини Нугаєвої щодо винесення 10.12.2024 постанови про закінчення виконавчого провадження № 75645678.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 75645678, винесену головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мариною Нугаєвою 10.12.2024.

Зобов`язати головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Марину Нугаєву відновити виконавче провадження № 75645678.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 20.08.2025.

Суддя Г.А. Микульшина