Справа № 465/2135/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Масендич В.В.
Провадження № 22-ц/811/1172/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря: Підлужного В.І.,

за участю: апелянта ОСОБА_1 , представника позивача Приходько Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог покликалось на те, що 04.10.2007 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 004-2900/840-0262 на загальну суму 180 000,00 дол. США, процентна ставка становила 7,50% річних, цільове призначення кредиту для придбання майна. 07.08.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої було змінено відсоткову ставку на 8,5% річних, а відповідно до п.1.1.2 додаткової угоди, починаючи з 01.08.2014 року позичальник зобов`язався сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 13,2% річних. ОСОБА_2 в терміни, встановлені кредитним договором, кошти банку не повернув. Оскільки ОСОБА_2 не виконував зобов`язань, покладених на нього кредитним договором та недотримався графіку погашення заборгованості по кредиту, ПАТ «Універсал Банк» 15.03.2016р. за №623 звернувся до ОСОБА_2 із вимогою про погашення заборгованості, яка залишена відповідачем без реагування. У зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору та неповернення боргу, станом на 16.03.2016р. у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, що становить 224 603,25 дол. США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту 2 834,32 дол. США, сума дострокового стягнення кредиту 171 350,12 дол. США, відсотки 50 093,22 дол. США, підвищені відсотки 325,59 дол. США. Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» було укладено договір поруки від 07.08.2013р., за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язується перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань перед позивачем, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність відповідачів перед позивачем є солідарною, відтак 15.03.2016р. ПАТ «Універсал Банк» звернувся із вимогою до ОСОБА_1 про сплату заборгованості, однак дана вимога залишена без задоволення. Просить ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість по кредиту в сумі 122400.00 дол. США, з яких: заборгованість по сумі кредиту 69146.87 дол. США; прострочена заборгованість 2834.32 дол. США; відсотки 50093.дол. США; підвищені відсотки 325.59 дол. США.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19, , МФО 322001, р/р НОМЕР_3 у ПАТ «Універсал Банк») заборгованість в розмірі 5 567 914,56 грн. (п`ять мільйонів п`ятсот шістдесят сім тисяч дев`ятсот чотирнадцять гривень 56 коп.) з яких: прострочена заборгованість по кредиту 70 262,79 грн. (сімдесят тисяч двісті шістдесят дві гривні 79 коп.), сума дострокового стягнення кредиту 4 247 769,47 грн. (чотири мільйони двісті сорок сім тисяч сімсот шістдесят дев`ять гривень 47 коп.), відсотки 1 241 810,92 грн. (один мільйон двісті сорок одна тисяча вісімсот десять гривень 92 коп.), підвищені відсотки 8 071,37 грн.(вісім тисяч сімдесят одна гривня 37 коп.)

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19, , МФО 322001, р/р НОМЕР_3 у ПАТ «Універсал Банк») 48 121,56 грн. (сорок вісім тисяч сто двадцять одна гривня 56 коп.) судового збору.

Заочне рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

На думку апелянта, при ухваленні оскаржуваного заочного рішення суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки ПАТ «Універсал Банк» просив стягнути 122400.00 дол. США. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про задоволення позовної вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з посиланням на договір поруки б/н від 07 серпня 2013 року. Крім того, судом першої інстанції не враховано положення п. 4.2. вказаного договору, згідно якого порука припиняється, якщо кредитор (позивач) протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником ( ОСОБА_2 ) основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя ( ОСОБА_1 ). Безпідставність такого висновку суду полягає в тому, що судом першої інстанції не досліджено, коли мало місце порушення кредитного договору відповідачем ОСОБА_2 , чи пред`являлась вимога про виконання умов кредитного договору до поручителя ОСОБА_1 . Наявність такої вимоги в матеріалах справи без повідомлення про вручення та при запереченні отримання такої вимоги зі сторони відповідача ОСОБА_1 є підставою для встановлення судом обставини, не встановивши яку, суд не може ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення. Також, зазначає, що при розгляді судом заяви про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи копії платіжних документів про сплату по кредитному договору за період 2007 - 2010 р.р., ці платежі не відображені в долученому банком розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи наведене просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року змінено, викладено другий та третій абзац його резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 122400 дол. США, з яких: заборгованість по сумі кредиту 69146.87 дол. США; прострочена заборгованість - 2834.32 дол. США, відсотки 50093.22 дол. США, підвищені відсотки -325.59 дол. США.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в розмірі по 24643.43 грн. з кожного».

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 63595.31 грн. відстроченого до сплати судового збору за подання апеляційної скарги.»

Постановою Верховного Суду від 19 березня 2025 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено. Постанову Львівського апеляційного суду від 19 червня 2024 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» та стягуючи солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку 5567914.56 грн. заборгованості, суд першої інстанції виходив із встановлених ним обставин про те, що боржник ОСОБА_2 не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, не сплачував передбачені договором платежі, у зв`язку з чим у нього станом на 16.03.2016 року склалася заборгованість у розмірі 5567914.56 грн., яка, з врахуванням укладеного між ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 договору поруки, підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

04 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», найменування якого в подальшому змінювалося на Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», АТ «Універсал Банк», та відповідачем, ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №004-2900/840-0262, за умовами кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 180000.00 дол. США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином виконати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі , в порядку, на умовах та в строки, визначні цим договором. Розмір процентної ставки за користування кредитом становить: 7.5% відсотків річних за користування кредитом з 04.10.2007 року до 01.10.2012 року включно; 12.45% відсотків річних з 02.10.2012 року до 01.10.2037 року.

Пункт 1.1.1. кредитного договору передбачає, що за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховуються процентна ставка підвищена відсоткова ставка, в розмірі 22.5 % відсотків річних, якщо користування кредитними коштами понад встановлений строк здійснювалося у період з 04.10.2007 року до 01.10.2012 року включно; 37.35 % відсотків річних, якщо користування кредитними коштами понад встановлений строк здійснювалося у період з 02.10.2012 року до 01.10.2037 року включно.

Сторони погодили, що розмір базової або підвищеної процентної ставки може змінюватися згідно умов договору.

В подальшому між сторонами кредитного договору укладалася додаткова угода від 07.08.2013 року, за умовами яких збільшувалися базова процентна ставка та базова підвищена відсоткова ставка, базову відсоткову ставку було змінено до 8.5% річних, а відповідно до пункту 1.1.2 додаткової угоди, починаючи з 01.08.2014 року позичальник зобов`язувався сплачувати кредитору за користування кредитом проценти в розмірі 13.2 % відсотки річних.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору та неповернення боргу, станом на 16 березня 2016 року утворилася заборгованість, що становить 224 603,25 доларів США, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 2 834,32 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту 171 350,12 доларів США, відсотки 50 093,22 долари США, підвищені відсотки 325,59 доларів США.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, ПАТ «Універсал Банк» просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість по кредиту в сумі 122400.00 дол. США, з яких: заборгованість по сумі кредиту 69146.87 дол. США; прострочена заборгованість 2834.32 дол. США; відсотки 50093.дол. США; підвищені відсотки 325.59 дол. США.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суду про задоволення позову ПАТ «Універсал Банк», суд першої інстанції не врахував те, що у прохальній частині позову банк просив стягнути не 224603.25 дол. США, а 122400.00 дол. США.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачений статтею 11 ЦПК України, чинного на момент ухвалення судового рішення, згідно з яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Частини 1 та 2 статті 13 чинного ЦПК України також закріплюють принцип диспозитивності цивільного судочинства, що передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Принцип диспозитивності це можливість осіб, які беруть участь у справі, розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами.

Здійснення кожною особою права на судовий захист залежить, перш за все, від самої заінтересованої особи (стаття 4 ЦПК України).

Можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами фактично і є принципом диспозитивності.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, відповідно до ЦПК України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

08 серпня 2025 року ПАТ «Універсал Банк» подало уточнений розрахунок, згідно якого заборгованість ОСОБА_2 станом на 05.08.202025 року становить 180 936, 63 долари США.

Враховуючи положення статті 11 ЦПК України, чинного на день ухвалення оскаржуваного судового рішення, положення статті 13 чинного ЦПК України, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення 224603.25 доларів заборгованості, оскільки відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, якими, як вбачається з прохальної частини позовної заяви, є солідарне стягнення з боржників заборгованості в розмірі 122400.00 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 07 серпня 2013 року, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалася відповідати перед банком за виконання боржником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору, як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Проте встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 січня 2021 року залучено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як правонаступників відповідача, ОСОБА_2 , до участі у справі № 465/2135/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі №303/3765/16-ц зроблено висновок, що згідно з вимогами ЦК України боржником і поручителем не може бути одна й та сама особа. Адже призначення договору поруки, що породжує акцесорне (додаткове) зобов`язання, полягає в забезпечувальному характері по відношенню до основного зобов`язання, яке в даній спірній ситуації виникло внаслідок договору позики.

У постанові від 04 липня 2023 року у справі № 570/3891/14 у пунктах 9.10 - 9.16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок: «Спільну підставу для припинення поруки та застави (іпотеки) законодавець визначив у частині першій статті 523 ЦК України, відповідно до якої порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Заміна боржника може відбуватися з різних підстав, у тому числі й з незалежних від нього, зокрема у результаті його смерті. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора стягує заборгованість в межах вартості майна, одержаного у спадщину (стаття 1282 ЦК України). За змістом зазначеної норми у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який відповідає перед кредитором в межах вартості одержаного у спадок майна. Потрібно наголосити, що зобов`язання за договором поруки нерозривно пов`язані з особою боржника, тому у разі смерті цього боржника, кредитор, який хоче задовольнити свої вимоги, повинен отримати від поручителів померлого та/або іпотекодавців відповідну згоду забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем). У разі отримання такої згоди правовідносини поруки / іпотеки за своїм змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. У разі ж недосягнення згоди і неотримання кредитором згоди поручителя та/або іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем), порука та/або іпотека визнаються припиненими».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку з смертю ОСОБА_2 порука ОСОБА_1 припинилась, оскільки вона є і правонаступником померлого.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2018 року в справі № 497/1870/16-ц (провадження № 61-1831св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 1268 ЦК України і вказано, що «прийняття спадщини має безумовний характер. Це означає, що приймаючи спадщину, спадкоємець не може обумовити правові наслідки цього правочину з настанням певної обставини. Тому спадкоємець не може обумовити прийняття спадщини прийняттям чи неприйняттям спадщини іншими спадкоємцями; не можна прийняти частину спадщини, а від решти відмовитись; так само не допускається прийняття лише спадкових активів з відмовою від пасивів (боргів) спадкодавця».

Аналіз статті 1268 та книги 6 ЦК України свідчить, що спадковому праву характерний принцип універсальності спадкового правонаступництва, який проявляється у тому, що на стадії прийняття спадщини вона розглядається як єдине ціле, незалежно від підстави спадкування. Тобто особа реалізує свої права як спадкоємця, приймаючи спадщину, незалежно від підстави спадкування (за законом чи за заповітом). За своєю сутністю прийняття спадщини - це односторонній правочин, який спрямований на набуття спадкового майна (спадщини). Для прийняття спадщини властивий універсальний характер, оскільки воно поширюється на всю спадщину, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась, тобто на всі спадкові активи і пасиви. Прийняття може мати місце лише стосовно всієї спадщини як єдиного цілого. Відповідно прийняття частини спадщини означає прийняття всієї спадщини (див. постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2020 року в справі № 456/2628/17 (провадження № 61-5524св19)).

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, на момент смерті ОСОБА_2 з ним за однією адресою також проживали та були зареєстрованими ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з правонаступників ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість в розмірі 122400 дол. США в рівних частках у межах вартості спадкового майна, одержаного ними (кожним з них) у спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.13 ст. 142 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з правонаступників ОСОБА_2 - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19, , МФО 322001, р/р НОМЕР_3 у ПАТ «Універсал Банк») заборгованість в розмірі 122400 дол. США, з яких: заборгованість по сумі кредиту 69146.87 дол. США; прострочена заборгованість - 2834.32 дол. США, відсотки 50093.22 дол. США, підвищені відсотки -325.59 дол. США. в рівних частках у межах вартості спадкового майна, одержаного ними (кожним з них) у спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Стягнути з правонаступників ОСОБА_2 - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19, , МФО 322001, р/р НОМЕР_3 у ПАТ «Універсал Банк») судовий збір за подання позовної заяви в розмірі по 16 040 грн. 52 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 61847.34 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з правонаступників ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі по 32 081 грн. 04 коп. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.