ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5259/25Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/860/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні, без виклику сторін, цивільну справу № 607/5259/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2025 року, ухваленого суддею Позняком В.М., у справі за позовом Дочірнього підприємства Газпостач товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільміськгаз до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

В С Т А Н О В И В:

у березні 2025 року ДП Газпостач ТзОВТернопільміськгаз звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 32503,84 грн.

В обґрунтування позову посилаються на те, що ДП Газпостач ТзОВТернопільміськгаз, як постачальник поставило ОСОБА_1 , як споживачу та власнику приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 обсяги природного газу, а остання їх фактично прийняла, однак не оплатила.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ДП Газпостач ТзОВ Тернопільміськгаз заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 32503 грн 84 коп та судовий збір у розмірі 3028 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Любінський Т.П. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що позивач не надав будь-якої інформації про те, що відповідач спожив фактично саме наведені обсяги природного газу.

У довідці наведені не побутові, а промислові обсяги споживання відповідачем природного газу.

Також слід зазначити, що позивач не є оператором ГТС, у своїй господарській діяльності не є йому тотожнім, не долучив у справу витяг із інформаційної платформи оператора ГТС про те, що відповідач за період 01.07.2021 року 30.04.2022 року та й в подальшому до березня 2025 року закріплений за позивачем як постачальником.

Представник ДП Газпостач ТзОВ Тернопільміськгаз - адвокат Чеканівський В.Р. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якому зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач здійснював забезпечення помешкання відповідача природним газом.

Відповідач, яка є власником приміщення, використовувала природний газ, частково вносила оплату на рахунок позивача, однак не в повному розмірі, у зв`язку з чим станом на 10.03.2025 виникла заборгованість у розмірі 32503,84 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ДП «Газпостач» ТзОВ «Тернопільміськгаз» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 32503,84 грн, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Суд першої інстанції вірно відхилив доводи представника відповідача про відсутність доказів розміру заборгованості, оскільки відповідно до довідки (наявна в матеріалах справи) відображено обсяги спожитого природного газу, тариф, нараховану оплату, та сплату відповідачем, вказаних розрахунків не спростовано.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2018 № 137987874 (а.с. 12).

ОСОБА_1 29.12.2018 підписано заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем до постачальника ДП «Тернопільміськгаз» (а.с. 9).

Відповідно до довідки ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» від 10.03.2025 про стан розрахунків з ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» за період із 01.07.2021 по 30.04.2022, позивач здійснював забезпечення природним газом будинку за адресою: АДРЕСА_1 , споживач: ОСОБА_1 , на ім`я якої відкрито особовий рахунок за № НОМЕР_1 , наявна заборгованість у розмірі 32503,84 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, яка є власником приміщення, використовувала природний газ, частково вносила оплату, однак не в повному розмірі, у зв`язку з чим станом на 10.03.2025 виникла заборгованість у розмірі 32503,84 грн.

З таки висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, із огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494.

Відповідно до вимог частини першої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Згідно з вимогами пункту 2 частини другої статті 13 вказаного Закону, споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Відповідно до вимог п. 3 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 2496 від 30 вересня 2015 року, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Положеннями частини першої статті та другої статті 12 Закону України«Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

При цьому, відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону, споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

В силу вимог пункту 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс 15.

Згідно з вимогами частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи ДП Газпостач ПАТ Тернопільміськгаз, як постачальник, поставило ОСОБА_1 , як споживачу та власнику приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , обсяг природного газу, а остання їх фактично прийняла.

ОСОБА_1 29.12.2018 підписано заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем до постачальника ДП Тернопільміськгаз.

Також слід зазначити, що ОСОБА_1 не подавала до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на її об`єкт, а фактично проводила споживання природного газу.

Вказане зі свого боку свідчить про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору постачання природного газу.

Колегія суддів погоджується із розрахунком заборгованості, здійсненим судом першої інстанції, оскільки такий узгоджується із вимогами Кодексу ГРМ та тарифами, встановленими на послуги постачання природного газу у відповідні періоди та з об`ємами споживання відповідачем природного газу.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлені позовні вимоги.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2025 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки, апеляційним судом рішення суду залишено без змін, тому відсутні підстави для проведення розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома