Провадження 2-др/127/98/25
21 серпня 2025 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі
головуючого судді Борисюк І.Е.,
за участю: секретаря судового засідання Сторожука А.В.,
адвоката відповідача Левченка А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог за заявою адвоката позивачки, -
У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
07.08.2025 у вищевказаній справі було ухвалено рішення.
Адвокат позивачки до закінчення судових дебатів у справі заявив про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу та проведення експертизи з поважних причин, а тому просив суд вирішити дане питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
В зв`язку із вищевказаним, судом було встановлено позивачці п`ятиденний термін після ухвалення рішення (до 12.08.2025) для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат і призначено судове засідання для вирішення даного питання.
У строк встановлений судом позивачкою було надано суду докази щодо розміру понесених нею витрат на професійну правничу допомогу та проведення експертизи.
Згідно із ч. 3 ст. 246 ЦПК України у випадку, передбаченому частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення.
В судове засідання позивачка та/або її адвокат не з`явились, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Таким чином, сторона позивача не з`явилась в засідання без поважних причин.
Адвокат відповідача не заперечував щодо проведення судового засідання у відсутність позивачки та/або її адвоката.
У відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи вищевказане, думку адвоката відповідача та положення ст. 223 і ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність позивачки та/або її адвоката (ухвала постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання).
Заслухавши позицію адвоката відповідача, дослідивши докази понесення позивачкою судових витрат, суд прийшов до наступного висновку.
Рішенням суду у даній цивільній справі від 07.08.2025 було прийнято визнання відповідачем позовних вимог; позов задоволено; визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Hyundai Accent», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1 399 см3, д.н.з. НОМЕР_1 ; поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на транспортний засіб марки «Hyundai Accent», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1 399 см3, д.н.з. НОМЕР_1 , та виділити вказаний автомобіль ОСОБА_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки транспортного засобу марки «Hyundai Accent», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1 399 см3, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 91 216, 91 гривень. Також судом вирішено питання про розподіл судового збору.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позові позивачкою на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України було наведено попередню (орієнтовну) суму судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу - 10 000, 00 гривень.

На виконання положень п. 17 ч. 2 ст. 197 ЦПК України в підготовчому засіданні судом було з`ясовано розмір заявлених сторонами судових витрат. Так, адвокатом позивачки було заявлено витрати по сплаті судового збору, на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи. Адвокатом відповідача витрати заявлено не було.

При цьому суд зауважує, що встановлення стороні позивача строку для надання доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу та пов`язаних із проведенням експертизи після ухвалення судового рішення обумовлено тим, що в підготовчому засіданні, яке відбулось 07.08.2025, адвокат відповідача заявив про визнання позовних вимог, прийнявши які, суд за результатами підготовчого провадження у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалив рішення. Водночас докази розміру цих судових витрат у відповідності до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України могли бути подані сторонами до закінчення судових дебатів. Відповідно, сторона позивача правомірно розраховувала на можливість надання таких доказів до закінчення судових дебатів. Тому, на думку суду, справедливим є вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та пов`язаних із проведенням експертизи, у даному випадку, після ухвалення судового рішення.

Надаючи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу у встановлений судом строк із дотриманням порядку їх надання, позивачка просила стягнути з відповідача 10 000, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 4 543, 68 гривень витрат пов`язаних із проведенням експертизи.

Так, відповідно до п. 1 і п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судом встановлено, що позивачкою за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи сплачено 4 543, 68 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 06.01.2025. (а.с. 127)

Доводи адвоката відповідача про те, що дані витрати не були необхідними у цій справі, адже у сторін був відсутній предмет спору, є безпідставними й необґрунтованими. Підставою звернення позивачки до суду із позовом стала наявність неврегульованих спірних питань щодо поділу майна подружжя. Отримавши копію позовної заяви із доданими до неї документами та ухвалу суду від 14.10.2024, відповідач не повідомив суд до засідання, в якому вирішувалось клопотання про призначення у даній справі експертизи, або під час нього про відсутність предмета спору, як стверджує його адвокат наразі, про мирне врегулювання спору тощо. Заяву про визнання позову було подано адвокатом відповідача лише 07.08.2025.

Враховуючи вищевикладене та предмет спору, витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у даній справі були необхідними. Судом встановлено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Отже, враховуючи положення п. 2 ч. 3 ст. 133 та 1. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати пов`язані із проведенням судової транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 4 543, 68 гривень.

Згідно із ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат пов`язаних із оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження судових витрат позивачки на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання професійної правничої допомоги № 3/9 від 26.09.2024 із додатком № 1 до нього, акт прийому-передачі наданих послуг від 08.08.2025 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 3/9 від 26.09.2024. (а.с. 124-126)

Судом встановлено, що 26.09.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Когутницьким В.М. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 3/9. (а.с. 124-124зв.)

Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Когутницький В.М. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 569/10, виданого 24.11.1994.

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Як вбачається із додатку № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 3/9 від 26.09.2024, сторони даного правочину досягли домовленості про те, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, є фіксованим і становить 10 000, 00 гривень. (а.с. 124зв.)

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Твердження адвоката відповідача про те, що договір про надання професійної правничої допомоги № 3/9 від 26.09.2024 використовується позивачкою й у іншій цивільній справі - про визначення місця проживання дитини, не заслуговують на увагу, адже як вбачається із змісту п. 7 цього договору, даний договір стосується захисту прав та інтересів ОСОБА_1 саме у справі про поділ майна подружжя.

На виконання умов вищевказаного договору позивачкою 29.06.2024 було сплачено адвокату Когутницькому В.М. 10 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 3/9 від 26.09.2024 та актом прийому-передачі наданих послуг від 08.08.2025. (а.с. 125-126)

Зважаючи на заперечення адвоката відповідача, судом звернуто увагу й на те, що у разі встановлення сторонами договору про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі, як у даному випадку, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним, оскільки розмір гонорару, в такому випадку, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним.

Крім цього, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Також судом враховано, зважаючи на доводи адвоката відповідача щодо неналежності доказів оплати позивачкою витрат за надану професійну правничу допомогу, що такі витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати у широкому сенсі, включаючи не лише оплату таких витрат, але й виходячи власне із того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку. Отже, оскільки договірний обов`язок щодо оплати наявний, то такого обов`язку достатньо для визначення витрат фактичними і такими, що підлягають компенсації позивачу.

На вищевикладене неодноразово звертав Верховний Суд у своїх постановах. Такий же висновок також викладений у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Савін проти України» (заява № 34725/08), «Тебєті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

В засіданні адвокат відповідача, крім заперечень щодо стягнення витрат із відповідача на користь позивачки, зокрема клопотав про зменшення розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу, аргументуючи тим, що стороною відповідача було визнано позовні вимоги.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

Надання адвокатських послуг позивачці підтверджується матеріалами справи.

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації і захисту прав та інтересів клієнта.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом позивачки, зокрема на участь у судових засіданнях було витрачено загалом 1 год. 45 хв. (05.11.2024 з 11 год. 08 хв. до 11 год. 28 хв. 20 хв.; 24.04.2025 з 15 год. 34 хв. до 15 год. 45 хв. 11 хв.; 17.07.2025 з 10 год. 05 хв. до 10 год. 08 хв. 3 хв.; 07.08.2025 з 09 год. 11 хв. до 10 год. 22 хв. 1 год. 11 хв.). При цьому судом враховано, що участь у судових засіданнях являє собою не формальну присутність на них, а підготовку адвоката до цих засідань, витрачений час на дорогу до судових засідань та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судових засіданнях.

Також судом враховано поведінку сторін під час розгляду справи, дії сторін щодо досудового врегулювання спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на те, що розгляд справи завершився визнанням відповідачем позовних вимог під час підготовчого засідання і, відповідно, обсяг правничої допомоги наданої позивачці є меншим за очікуваний при укладенні договору. За таких обставин оцінка дій адвокатів вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості, розумності та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є занадто значними. Відповідно, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 гривень, є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

При цьому, суд звертає увагу учасників справи на те, що суд не втручається у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару, а лише виконує свій обов`язок щодо розподілу судових витрат.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами адвоката відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат позивачки на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги, складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг), критерію реальності таких витрат. Суд прийшов до висновку, що позивачкою не дотримано вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Зважаючи на викладене вище, приймаючи до уваги заперечення адвоката відповідача щодо розміру судових витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 6 000, 00 гривень. Решту витрат на професійну правничу допомогу слід залишити за позивачкою.

Як встановлено рішенням суду від 07.08.2025, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 263-266, 270, 273, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000, 00 гривень та витрати пов`язані із проведенням експертизи в сумі 4 543, 68 гривень.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

Додаткове рішення складено 21.08.2025.

Суддя