Справа №701/187/25
Номер провадження2/701/184/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - І.Д.Калієвського

за участю секретаря - Г.І.Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 12 грудня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти у вигляді позики в розмірі 21000 (двадцяти однієї тисячі) доларів США, що підтверджується розпискою від 12.12.2024 року, яка написана та підписана ОСОБА_2 , власноруч, про що свідчить його особистий підпис. Грошові кошти було передано позичальнику 12 грудня 2024 року позивачем особисто, у присутності свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 ). Необхідність отримання позики ОСОБА_2 обґрунтував скрутним фінансовим становищем, що негативно відображається на їхньому з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , подружньому житті. Кошти, за його словами, мали бути використані в інтересах сім`ї, а саме: на погашення кредиторської заборгованості за раніше придбане ОСОБА_3 нерухоме майно. За умовами вище згаданої розписки, ОСОБА_2 , отримав від нього суму грошових коштів в розмірі 21000 (двадцяти однієї тисячі) доларів США та зобов`язувався повернути їх в повному обсязі до 01.01.2025 року. З моменту укладення з ОСОБА_2 договору позики у формі розписки ОСОБА_3 , як його дружина, стала зобов`язаною особою (боржником) за цим договором. У визначений вище строк ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 свого зобов`язання за розпискою про надання позики не виконали, борг не повернули і не повертають його до цього часу. Частина 1 ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорювані або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У розумінні ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін. спрямована на встановлення, зміну або припинення иивільних прав та обов`язків. Характеризуючими рисами договору як юридичного факту є те, що в ньому виражається взаємна, така, що співпадає, воля сторін, а також те, що він є узгодженими діями суб`єктів, спрямованими на досягнення певних цивільно - правових наслідків: встановлення, зміну, припинення цивільних правовідносин. Стаття 629 ЦК України вказує на те, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавеиь) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63 цс 13 (постанова від 18 березня 2013 року), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. 12.12.2024 року ОСОБА_2 в інтересах сім`ї уклав договір позики у формі розписки про отримання у позивача грошових коштів в сумі 21000 (двадцять одна тисяча) доларів США та зобов`язався повернути суму боргу до 01.01.2025 року. Отже, сторонами дотримано вимоги закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, а оскільки відповідачі належним чином не виконали своїх зобовязань щодо повернення суми боргу, позивач змушений звернутися з відповідним позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Чиж С.С. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Шкабура В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у процесуальний спосіб, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, заяви про розгляд справи в його відсутність чи відкладення судового засідання не надходило, але за даних обставин його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів.

Згідно письмової заяви ОСОБА_2 від 24.03.2025 р. на адресу суду (а.с.44) останній просив відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки не був ознайомлений з позовом, що дає підстави вважати проте, що ОСОБА_2 було відомо про судове провадження відносно нього ще 24.03.2025 р. і на даний час (07.08.2025 р.) ним не було вжито жодних дій до участі в даному судовому провадженні.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

12 грудня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти у вигляді позики в розмірі 21000 (двадцяти однієї тисячі) доларів США, що підтверджується розпискою від 12.12.2024 року.

Грошові кошти було передано позичальнику ОСОБА_2 12 грудня 2024 року позивачем особисто, у присутності свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (адреса проживання: АДРЕСА_1 ).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що необхідність отримання позики відповідач ОСОБА_2 обґрунтував скрутним фінансовим становищем, що негативно відображається на їхньому з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , подружньому житті. Кошти, за словами ОСОБА_2 , мали бути використані в інтересах сім`ї, а саме: на погашення кредиторської заборгованості за раніше придбане ОСОБА_3 нерухоме майно. На думку представника позивача з моменту укладення з відповідачем ОСОБА_2 договору позики у формі розписки відповідач ОСОБА_3 , як його дружина, стала зобов`язаною особою (боржником) за цим договором. Також позивач зазначає, що у визначений вище строк відповідачі свого зобов`язання за розпискою про надання позики не виконали, борг не повернули і не повертають його до цього часу.

За умовами вище згаданої розписки, ОСОБА_2 , отримав від позивача суму грошових коштів в розмірі 21000 (двадцяти однієї тисячі) доларів США та зобов`язувався повернути їх в повному обсязі до 01.01.2025 року.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що відповідачі перебувають у шлюбі. (а.с.127).

Згідно інформації викладеної в листі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ від 07.04.2025 р. вбачається ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі ( актовий запис про шлюб №1768 складений 08.8.215 р. Дарницьким ВДРАЦС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ). Відмітка в даному записі про розірвання шлюбу відсутня (а.с.82).

Відповідно до шлюбного договору укладеного 22.04.2019 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що майно ( рухоме або нерухоме, в тому числі земельні ділянки), що придбане подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім"я воно зареєстроване або визначене, як спільна часткова власність (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору у випадку розірвання шлюбу, придбане майно під час шлюбу залишається тому з подружжя, на чиє ім"я воно зареєстроване.

Відповідно до п.2.8 шлюбного договору визначено, що будь-які зобов"язання за договорами позики, кредитними договорами, застави, іпотеки, поруки, інвестиційними договорами та іншими договорами та/або правочинами, іншими зобов"язаннями є особистими зобов"язаннями того подружжя, хто є стороною таких договорів чи/або відносно кого виникли ці зобов"язання. (а.с.128).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно наданого позивачем в якості доказу при подачі позову (а.с.15), вбачається що ОСОБА_3 на праві власності належать об"єкти речових прав, а саме квартира за адресою АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3 . Дані обєкти речового права були набуті ОСОБА_3 у власність на підставі договорів дарування у 2022 р. Також дана інформація містить інформацію про наявний іпотечний договір у ОСОБА_3 .

Вищезазначена розписка від 12.12.2024 року надана позивачу відповідачем ОСОБА_2 , відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України, яка вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт написання власноручно відповідачем ОСОБА_2 розписки від 12.12.2024 року відповідачем на даний час не спростовано.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 порушив умови виконання зобов`язання, передбачені договором позики, а саме прострочив повернення коштів.

Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, не спростованими відповідачем, а тому суд вважає їх доведеними. При цьому, на час розгляду справи відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним.

На даний час відповідач ОСОБА_2 продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договорами позики не погашає, що є порушенням законних прав позивача.

Ст. 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики, розписка про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі № 309/3458/14-ц.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08.07.2019 справа № 524/4946/16-ц.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно із ч. 2 ст. 150 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Боржник, як зазначено у ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Зазначені вище обставини підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи та дослідженими і не спростовані відповідачем. При цьому, слід зазначити, що під час розгляду справи встановлено, що позичені у позивача грошові кошти, відповідачем ОСОБА_2 не повернуті, тобто не виконані умови договору.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

Відповідно до ст. 94 СК України шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Ст. 97 СК України закріплює, що у шлюбному договорі може бути визначене майно, яке дружина, чоловік передає для використання на спільні потреби сім`ї, а також правовий режим майна, подарованого подружжю у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

Суд зазначає, що із тексту розписки не вбачається мета даної позики, тобто в ній відсутня інформація, що дані кошти позичені з метою їх використання в інтересах сім"ї.

Представником позивача суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту використання даної позики на інтереси сім"ї.

Крім того із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_3 взагалі знала про факт даної позики.

Аналізуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав до застосування солідарної відповідальності відповідачів за зобов"язанням, яке виникло між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 .

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення заявлених позовних вимог, а саме задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення суми позики з ОСОБА_2 .. Натомість позовні вимоги щодо ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при подачі позову.

В зв"язку з частковим задоволенням позовних вимог, арешт накладений на підставі ухвали Маньківського районного суду Черкаської області від 26.06.2025 р. на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ), а саме: на квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000, з забороною вчиняти будь-які дії щодо даного майна, що направлені на його відчуження чи розпорядження цим майном інших шляхом підлягає до скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 16, 27, 77, 78, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 150, 207, 509, 526, 545, 599, 611, 625, 627, 628, 629, 631, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 64, 65, 92, 94, 97 СК України, , суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованого АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстрованого АДРЕСА_7 ) суму неповернутих грошових коштів за розпискою від 12.12.2024 року в розмірі 21000 (двадцять одна тисяча) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованого АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстрованого АДРЕСА_7 ) сплачений судовий збір у розмірі 8764 грн., (вісім тисяч сімсот шістдесят чотири гривні) 60 копійок.

В решті позову - відмовити.

Арешт накладений на підставі ухвали Маньківського районного суду Черкаської області від 26.06.2025 р. на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ), а саме: на квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000, з забороною вчиняти будь-які дії щодо даного майна, що направлені на його відчуження чи розпорядження цим майном інших шляхом - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 11.08.2025 р.

Суддя І.Д.Калієвський