Справа№487/518/17
Провадження №4-с/487/17/25
УХВАЛА

Іменем України

11.08.2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Щербини С.В.,

із секретарем судового засідання - Брижатою А.С.,

за участі заявника - ОСОБА_1 ,

державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лінника А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дій (бездіяльність) державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подану у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на дій (бездіяльність) державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Обгрунтовуючи скаргу вказував, що на виконанні у Центральному ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) перебуває виконавчий лист виданий 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва у спразі № 487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначає, що в червні 2025 року йому випадково стало відомо про накладення арешту на картковий рахунок, куди нараховується заробітна плата у зв`язку з чим він невідкладно звернувся додержавного виконавця.

09 червня 2025 року йому була надана можливість ознайомитися із матеріалами відповідного виконавчого провадження №54010767, під час чого ним було виявлено порушення при веденні справи, а саме: сторінки були непронумеровані, сама справа не прошита. Про відповідні зауваження ним було подано відповідну заяву.

Звертає увагу, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ним було виявлено, що державним виконавцем безпідставно та необгрунтовано проведено штучний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів.

Так, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості за період з лютого 2017 року по травень 2025 року за яким він нібито жодного разу не сплачував аліменти на утримання доньки. Проте це не відповідає дійсності та суперечить матеріалам самого виконавчого

Вказує, що за період з 01 березня 2013 року по 16 вересня 2021 року він був офіційно працевлаштований в КНП «Миколаївська обласна лікарня відновного лікування» МОР, де з його заробітної плати здійснювались відрахування у передбаченому законом порядку та розмірі.

На підтвердження проведених відрахувань до Центрального ВДВС у м.Миколаеві ПМУМЮ (м.Одеса) направлялись звіти про здійсненні відрахування та виплати, що наявні в матеріалах виконавчого провадження.

3 19 вересня 2024 року його було прийнято на роботу до військової частини НОМЕР_1 на посаду асистента фізичного терапевта.

Однак всупереч закону державним виконавцем не було враховано вказані обставини щодо проведених відрахувань з його заробітної плати, не здійснено запити до Пенсійного фонду України та Державної податкової служби щодо встановлення офіційних доходів (прибутків) боржника, тощо.

Вважає, що державний виконавець лише формально здійснив розрахунок заборгованості, навіть не намагаючись дослідити матеріали виконавчого провадження та раніше проведені розрахунки заборгованості.

Також зазначає, що, при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження виявилось, що державним виконавцем було винесено постанови про накладення штрафу за нібито несплату аліментів за період станом на вересень 2022 року, вересень 2023 року та вересень 2024 року.

Натомість як вже зазначалось, розрахунок заборгованості було проведено державним виконавцем лише формально, без врахування даних щодо проведених відрахувань із заробітної плати. Також виконавцем не було враховано інформацію щодо проведених переказів грошових коштів в рахунок сплати аліментів в добровільному порядку.

За викладеного вбачається, що проведений виконавцем розрахунок заборгованості та постанови про накладення штрафів є необгрунтованими та безпідставними, з огляду на що підлягають скасуванню.

Крім того, наголошує на тому, що на підставі проведеного розрахунку заборгованості державним виконавцем було проведено розрахунок нарахування виконавчого збору, що також є неправомірним з огляду на джерело походження та врахування неіснуючої суми заборгованості по аліментам.

Звертає у вагу, що про допущені державним виконавцем порушення йому стало відомо 09 червня 2025 року під час ознайомлення з матеріалами справи відповідного виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, просив:

визнати поважними причини пропуску та поновити строк для звернення із даною скаргою;

визнати неправомірним та скасувати розрахунок заборгованості державного виконавця Центрального ВДВС у .Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Лінника А.О. від 09 червня 2025 року №54010767, складеного з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по АСВП №54010767;

визнати неправомірним та скасувати розрахунок нарахування виконавчого збору станом на 01 травня 2025 року, складеного з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по АСВП N? 54010767;

визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Центрального ВДВС у .Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Лінника А.О. від 30 травня 2025 року про накладення штрафу в межах виконавчого провадження № 54010767, розрахованого по заборгованості станом на вересень 2022 року, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м.Миколаєва у справі №487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Центрального ВДВС у м.Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Лінника А.О. від 30 травня 2025 року про накладення штрафу в межах виконавчого провадження № 54010767, розрахованого по заборгованості станом на вересень 2023 року, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Лінника А.О. від 30 травня 2025 року про накладення штрафу в межах виконавчого провадження №54010767, розрахованого по заборгованості станом на вересень 2024 року, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

зобов`язати державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Лінника А.О. провести новий розрахунок заборгованості в межах виконавчого провадження №54010767, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2025 року вказану скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01 липня 2025 року о 13.00 год.

30 червня 2025 року від Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) надійшов відзив у якому вони наголошують на правомірності вчинених дій державного виконавця в межах виконавчого провадження, у зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні скарги.

01 липня 2025 року від скаржника надійшли письмові пояснення у справі у яких він підтримує вимоги скарги та просить їх задовольнити у повному обсязі.

Про час і місце розгляду справи учасники справи повідомлялись належним чином.

Стягувач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлена належним чином про причини своєї неявки суду не повідомила.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. 2. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням викладеного і ст.128-131, 223, 450 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності стягувача.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Згідно до п. а) ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В обґрунтування вимог щодо поновлення строку для звернення зі скаргою зазначає, що десятиденний строк для звернення зі скаргою пропущено з поважних причин, а оскаржувані постанови отримано ним після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 09 червня 2025 року, на підтвердження чого надав копію заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження №54010767, які містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження за ідентифікатором доступу В590Г5В96Е7В, суд вважає причини пропуску строку для звернення зі скаргою на дії державного виконавця поважними, та вважає необхідним задовольнити клопотання та поновити строк для звернення зі скаргою.

Щодо суті скарги.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

За приписами частин другої та третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Судом встановлено, що на виконанні у Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження №54010767 з примусового виконання виконавчого листа №487/518/17 виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва.

08 червня 2017 року старшим державним виконавцем Мацюця О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Відділу Мацюця О.О. 30 жовтня 2017 року винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 100 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», старшим державним виконавцем Відділу Мацюця О.О. 21 вересня 2017 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Згідно звітів про відрахування та довідки від 28 травня 2025року з КНП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради «філія «Центр відновного лікування та реабілітації» заборгованість зі сплати аліментів на момент звільнення 16 вересня 2021 року відсутня.

08 травня 2025 року на адресу Відділу надійшла заява стягувача про надання розрахунку заборгованості.

16 травня 2025 року головним державним виконавцем відділу Лінник А.О., здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів яка станом на 30 квітня 2025 року складає 268872, 32 грн.

16 травня 2025 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС винесено постанову про арешт коштів боржника.

23 травня 2025 року головним державним виконавцем Ткаченко М.П. винесено постанову про зняття арешту з рахунку ОСОБА_1 відкритого у АТ КБ «ПриватБанк».

30 травня 2025 року головним державним виконавцем відділу направлено платіжну інструкцію щодо списання коштів боржника з рахунку № НОМЕР_2 , кошти які надходили були перераховані на рахунок стягувача.

Згідно відповіді Державної податкової служби України, про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників - фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників-фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником - фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку (для фізичних осіб, які є самозайнятими особами), та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником - фізичною особою - підприємцем в податковій декларації

Згідно відповіді Державної податкової служби України боржник ОСОБА_1 отримує дохід у ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем Відділу Лінник А.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30 травня 2025 року, копію якої направлено на адресу ВЧ НОМЕР_1 .

30 травня 2025 року головним державним виконавцем відділу Лінник А.О., керуючись п.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів яка станом на 30 вересня 2022 року складає 48428,25 грн.

30 травня 2025 року головним державним виконавцем відділу Лінник А.О., керуючись п.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів яка станом на 30 вересня 2023 року складає 93527,25 грн.

30 травня 2025 року головним державним виконавцем відділу Лінник А.О., керуючись п.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів яка станом на 01 вересня 2024 року складає 132145,50 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», головним державним виконавцем Відділу Лінник А.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06 червня 2025 року, у розмірі 50% погашення загальної суми заборгованості 250084,63 грн, та копію направлено на адресу ВЧ НОМЕР_1 .

09 червня 2025 року надійшла заява боржника про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та долучення до матеріалів справи копій квитанцій про сплату коштів.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09 червня 2025 року заборгованість станом на 31 травня 2025 складає 151325,19 грн. За травень 2025 року розрахунок складено виходячи із прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , оскілки в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості щодо отриманого доходу боржника.

09 червня 2025 року головним державним виконавцем відділу Лінник A.O., здійснено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів та було враховано 7 квитанцій а саме: квитанція P14D3681 від 13.10.2024 на суму 5000,00 грн., квитанція Р24А0230 від 25.10.2024 на суму 5000,00 грн, квитанція від 20.09.2022 на суму 1000,00 грн, квитанція від 23.11.2021 на суму 2080 грн., квитанція від 07.10.2021 на суму 2000,00 грн, квитанція від 17.12.2021 на суму 2000,00 грн, квитанція від 31.12.2021 на суму 2000,00 грн. Інші квитанції не було враховано оскільки в квитанціях не вказано отримувача коштів стягувача.

Згідно наданого суду нового розрахунку заборгованості від 24 червня 2025 року, заборгованість ОСОБА_1 за виконавчим листом №487/518/17 станом на 31 травня 2025 року складає 128709,18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Як встановлено судом, 09 червня 2025 року головним державним виконавцем Лінником А.О. проведено розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні №54010767 згідно якого заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 травня 2025 року становить 272722,32 грн.

В подальшому, після надання боржником квитанцій по сплаті аліментів напряму стягувачу та з урахуванням відомостей з місця роботи боржника, 24 червня 2025 року державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості у цьому виконавчому провадженні та заборгованість ОСОБА_1 станом на 31 травня 2025 року становить 128709,18 грн.

В судовому засіданні 10 липня 2025 року боржник ОСОБА_1 погодився з сумою перерахунку та вказував лише на його незгоду зі штрафами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги скарги про визнання неправомірним та скасувати розрахунку заборгованості державного виконавця Центрального ВДВС у .Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Лінника А.О. від 09 червня 2025 року №54010767, складеного з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м.Миколаєва у справі № 487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по АСВП №54010767 та зобов`язання державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Лінника А.О. провести новий розрахунок заборгованості в межах цього виконавчого провадження задоволенню не підлягають.

На думку суду вказані вимоги скарги не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що вказаний розрахунок втратив свою чинність після нового розрахунку від 24 червня 2025 року у якому заборгованість боржника вже зазначена з урахуванням наданих квитанції та відомостей з місця роботи та становить 128709,18 грн. і який боржник у встановленому законом порядку не оскаржує.

Щодо визнання неправомірними та скасування постанов про накладення штрафів.

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі - Закон), яким доповнено статтю 71 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII ) частиною чотирнадцятою такого змісту:

Згідно п.14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому, постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Також Законом № 2475-VIII частину четверту статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» викладено у такій редакції: «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 14 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Щодо застосування нових законів до триваючих правовідносин, то у Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р (I)/2019 зроблено висновок про те, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).

Нормами Закону № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20 відсотків суми несплачених аліментів), за два роки (30 відсотків суми несплачених аліментів), за три роки (50 відсотків суми несплачених аліментів).

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі № 569/17794/22 викладено наступний висновок щодо застосування положень частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»:

«Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Із набранням чинності Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (28 серпня 2018 року) особу може бути притягнуто до відповідальності навіть якщо частина заборгованості утворилася до набрання чинності законом, і в такому разі вона зобов`язана сплатити штраф за заборгованість зі сплати аліментів.

З огляду на негайну дію в часі Закону № 2475-VIII та дату набрання ним чинності - 28 серпня 2018 року, слід дійти таких висновків щодо його застосування.

У справі, яка переглядається, встановлено, що сплата аліментів припинилась і заборгованість з аліментів накопичилась ще до 28 серпня 2018 року (до набрання чинності Законом № 2475-VIII) , отже:

- якщо після 28 серпня 2018 року накопичився борг, розмір якого перевищує суму відповідних платежів за один рік, але менший ніж за два роки, боржник зобов`язаний сплатити штраф 20 відсотків суми заборгованості;

- якщо після 28 серпня 2018 року накопичився борг, розмір якого перевищує суму відповідних платежів за два роки, але менший ніж за три роки, боржник зобов`язаний сплатити штраф 30 відсотків суми заборгованості. При цьому не має окремого обов`язку сплатити штраф 20 відсотків суми заборгованості платежів за один рік, оскільки відповідальність за заборгованість у річному розмірі поглинається відповідальністю за заборгованість у дворічному розмірі. У зв`язку з цим виконавець не виносить постанову про стягнення штрафу 20 відсотків, а лише постанову про стягнення штрафу 30 відсотків від заборгованості у розмірі платежів за два роки;

- якщо після 28 серпня 2018 року накопичився борг, розмір якого перевищує суму відповідних платежів за три роки, але менший ніж чотири роки, боржник зобов`язаний сплатити штраф 50 відсотків суми заборгованості. При цьому не має окремого обов`язку сплатити штраф 30 відсотків суми заборгованості платежів за два роки, оскільки відповідальність за заборгованість у дворічному розмірі поглинається відповідальністю за заборгованість у трирічному розмірі. У зв`язку з цим виконавець не виносить постанову про стягнення штрафу 30 відсотків, а лише постанову про стягнення штрафу 50 відсотків від заборгованості у розмірі платежів за три роки;

- якщо після 28 серпня 2018 року накопичився борг, розмір якого перевищує суму відповідних платежів за три роки та додатково ще за один рік, боржник зобов`язаний сплатити штраф 50 відсотків суми заборгованості у трирічному розмір та додатково штраф 20 відсотків суми заборгованості за цей додатковий рік.

При цьому виникає окремий обов`язок сплатити штраф 20 відсотків суми заборгованості платежів за один додатковий рік, оскільки відповідальність за заборгованість у трирічному розмірі не поглинається відповідальністю за заборгованість у чотирирічному розмірі. У зв`язку з цим виконавець виносить постанову про стягнення штрафу 50 відсотків від заборгованості у розмірі платежів за три роки та додатково постанову про стягнення штрафу у розмірі 20 відсотків від суми річної заборгованості.

Отже, кожний наступний річний розмір заборгованості є підставою для накладання штрафу - 20 відсотків від заборгованості у річному розмірі. При цьому зберігається обов`язок сплатити штраф 50 відсотків від заборгованості за три роки та обов`язки сплатити штрафи 20 відсотків за кожний наступний річний розмір заборгованості.

Такий підхід до відповідальності за невиконання рішення суду про стягнення аліментів стає додатковим механізмом захисту прав дитини з метою забезпечити їй належні умови життя.

Неможливість застосування частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» до заборгованості, що виникла до 28 серпня 2018 року, але продовжила існувати після набрання ним чинності, нівелювала б зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.

Таким чином, винесення в один день декількох постанов про накладення штрафів з різним відсотком штрафу за минулі періоди, які частково співпадають, не відповідає положенням абзацу четвертого частини чотирнадцятої статті 71 та частині четвертій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження».

За наявності у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за певний період (зокрема з 2008 року до 2022 року), виконавець не мав права на свій розсуд визначати/розділяти цей період та накладати на боржника штрафи у відсотковому відношенні від суми заборгованості за періоди часу, які частково співпадають.

Крім того, тлумачення змісту абзацу першого та абзацу четвертого частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє дійти висновку, що Закон спрямований на запобігання подвійної відповідальності боржника, на якого накладаються штрафи. Зміст абзаців другого та третього частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» був розрахований передусім на час набрання ним законної сили і поточні на той час виконавчі провадження щодо стягнення аліментів.

Отже, притягнення до відповідальності (накладення на боржника штрафів) за періоди заборгованості, які частково співпадають, в один день за декількома постановами повинно розглядатись як подвійна відповідальність боржника.»

Як встановлено судом у цій справі за скаргою ОСОБА_1 , 30 травня 2025 року головним державним виконавцем Артемом Лінником винесено три постанови про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафів на підставі частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»:

-перша постанова про накладення на боржника штрафу у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів яка станом на 30 вересня 2022 року складає 48428,25 грн. (розмір заборгованості перевищує суму платежів за один рік);

-друга постанова про накладення на боржника суми штрафу у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів яка станом на 30 вересня 2023 року складає 93527,25 грн. (розмір заборгованості перевищує суму платежів за два роки);

-третя постанова про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів яка станом на 01 вересня 2024 року складає 132145,50 грн. (розмір заборгованості перевищує суму платежів за три роки).

Надаючи оцінку вказаним вище постановам державного виконавця та аналізуючи норми права суд приходить до висновку, що державний виконавець не мав права на свій розсуд визначати/розділяти період заборгованості та накладати на боржника штрафи у відсотковому відношенні від суми заборгованості за періоди часу, які частково співпадають, тому другу та третю постанови державного виконавця, винесені 30 травня 2025 року, слід розцінювати як подвійну відповідальність боржника.

Щодо першої постанови про накладення штрафу у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів яка станом на 30 вересня 2022 року складає 48428,25 грн. суд зазначає, що всі дії державного виконавця, включаючи дії щодо винесення постанов, передбачені Законом «Про виконавче провадження» та Інструкцією № 512/5, мають вчинятися державним виконавцем на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону в межах виконавчого провадження, яке знаходиться на виконанні у державного виконавця.

Головним державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Лінником А.О. не надано жодного доказу на підтвердження вчинення боржником умисних дій з метою ухилення від сплати аліментів в межах виконавчого провадження.

Виконавче провадження №54010767 перебувало на виконанні Центральному ВДВС у м. Миколаєві з червня 2017 року.

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У передбачених у частині четвертій названої статті випадках виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Державний виконавець, на якого законом було покладено обов`язок обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, починаючи з дати відкриття виконавчого провадження, розрахунок заборгованості виконав лише у травні 2025 року за заявою стягувачки, при цьому доказів виклику боржника до відділу ДВС матеріали справи не містять, як не місять таких відомостей матеріали виконавчого провадження, які містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Принцип справедливості є природньою складовою цивільного права.

Хоча боржник і мав обов`язок повідомляти виконавця про часткове самостійне виконання рішення, однак і державний виконавець на протязі тривалого періоду часу не повідомляла боржника про наявність заборгованості, не викликав ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби, не з`ясовувала стан розрахунків, як це передбачено вимогами діючого законодавства, а за таких обставин й постанова про накладення штрафу не може вважатися справедливою.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що постанови про накладення штрафів були винесені головним державним виконавцем на підставі розрахунку від 09 червня 2025 року, який складено без врахування відомостей з місця роботи боржника та часткової сплати аліментів безпосередньо стягувачу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними та скасування постанов від 30 травня 2025 року про накладення штрафу є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо скарги в частині розрахунку нарахування виконавчого збору.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, накладення штрафу, про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такий правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З матеріалів скарги вбачається, що крім іншого, ОСОБА_1 просив визнати неправомірним та скасувати розрахунок нарахування виконавчого збору станом на 01 травня 2025 року, складеного з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по АСВП N? 54010767

Тобто, вбачається, що скаржник оскаржує дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лінника А.О. щодо розрахунку нарахування виконавчого збору, який станом на 01 травня 2025 року становить 27272, 23 грн.

Таким чином, спір щодо розрахунку нарахування виконавчого збору полягає у зверненні стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні.

У такому випадку рішення, дії посадових осіб органів державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 733/889/17.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження розрахунку виконавчого збору підлягає закриттю з роз`ясненням заявнику, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дій (бездіяльність) державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подану у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.255,447,448,449 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення зі скаргою до суду задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою на дій (бездіяльність) державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Скаргу ОСОБА_1 на дій (бездіяльність) державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подану у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лінника А.О. від 30 травня 2025 року про накладення штрафу в межах виконавчого провадження № 54010767, розрахованого по заборгованості станом на вересень 2022 року, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лінника А.О. від 30 травня 2025 року про накладення штрафу в межах виконавчого провадження № 54010767, розрахованого по заборгованості станом на вересень 2023 року, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лінника А.О. від 30 травня 2025 року про накладення штрафу в межах виконавчого провадження №54010767, розрахованого по заборгованості станом на вересень 2024 року, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування розрахунку заборгованості державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лінника А.О. від 09 червня 2025 року №54010767, складеного з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м.Миколаєва у справі № 487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по АСВП №54010767 та зобов`язання державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Лінника А.О. провести новий розрахунок заборгованості в межах цього виконавчого провадження - відмовити.

Провадження в частині вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування розрахунку нарахування виконавчого збору станом на 01 травня 2025 року, складеного з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03 травня 2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі №487/518/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по АСВП N? 54010767 - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення із вимогою про оскарження розрахунку нарахування виконавчого збору у виконавчому провадженні до адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Згідно ст. 261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Стягувач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Орган ДВС дії якого оскаржуються: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), , м. Миколаїв, вул. Артилерійська, 18, офіс 5.

Суддя С.В. Щербина