Справа №333/3057/25
Провадження №2/333/2718/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2025 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Варнавської Л.О., за участю секретаря судового засідання Бабак З.І., представника відповідача Богач А.О., представника третьої особи Букіна С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Міська лікарня № 10" про визнання наказу незаконним та його скасування, третя особа: Запорізька міська рада, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Коломоєць І.В. звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 про скасування наказу №12р від 21.03.2025 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 20 травня 2024 року Запорізька міська рада ухвалила рішення №197 «Про реорганізацію КНП Міська лікарня №10 шляхом приєднання до КНП Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги». 27 травня 2024 року виконкомом ЗМР ухвалено рішення №333 про створення комісії з реорганізації та визначення порядку передачі прав і майна. 13 березня 2025 року виконком затвердив склад ліквідаційної комісії, головою якої призначено ОСОБА_2 . 21 березня 2025 року ОСОБА_3 видала наказ №12р «Про заходи на виконання рішень міської ради та виконкому», яким передбачено скорочення 378,25 штатних одиниць з 01.06.2025 року, серед них лікарів 104, середній персонал 125,5, молодший медперсонал 95,5 тощо. 31 березня 2025 року позивачці вручено попередження №178 про звільнення з 01.06.2025 у зв`язку зі скороченням.

Аргументами на які посилається позивач та її представник є: 1.Наказ №12р видано особою без належних повноважень: Тилик була призначена головою ліквідаційної комісії, а не комісії з припинення. 2.Рішення ЗМР №197 не містить обов`язку скорочення штату, отже, дії керівництва КНП «Міська лікарня №10» є перевищенням повноважень. 3.Скорочення понад 378 працівників у прифронтовому місті під час воєнного стану загрожує національній безпеці України, суперечить Закону «Про національну безпеку» та Закону «Про критичну інфраструктуру». 4.Постановою КМУ №174 від 28.08.2023 призупинено медичну реформу у Запорізькій області до завершення війни, отже будь-які заходи з реорганізації та приєднання закладів незаконні. 5.Порушено ст.43 Конституції України та гарантії трудового законодавства: позивачці не запропонували всі наявні вакансії у КНП «Міська лікарня №10», що є обов`язком роботодавця при скороченні. 6.Позивач наголошує на суспільному інтересі: знищення центральної лікарні в прифронтовому місті, де проживає велика кількість переселенців і військових, створює пряму загрозу життю та здоров`ю населення.

Позивач та її представник просять суд скасувати наказ №12р від 21.03.2025 року як незаконний, виданий із перевищенням повноважень та поновити позивачку на роботі. Судові витрати покласти на відповідача.

08.04.2025 року разом з позовною заявою надійшла Заява про забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу КНП «Міська лікарня №10» ЗМР від 21.03.2025 року №12р «Про заходи на виконання рішення міської ради та виконавчого комітету».

Ухвалою суду від 14.04.2025 року в задоволенні заяви представника позивача адвоката Коломоєць І.В. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом до Комунального некомерційного підприємства "Міська лікарня № 10" Запорізької міської ради про визнання наказу №12-р від 21.03.2025р. незаконним та його скасування відмовлено.

Ухвалою судді від 15.04.2025 року провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28.04.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника третьої особи Букіна С.М. до канцелярії Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшли письмові пояснення. В основу пояснень зазначено про те, що оскаржуване рішення про реорганізацію Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №10» (далі КНП «МЛ №10») є законним і відповідає повноваженням органів місцевого самоврядування. Зазначене рішення, ухвалене Запорізькою міською радою 20 травня 2024 року за №197, має на меті оптимізацію мережі медичних закладів, підвищення якості надання медичних послуг населенню та раціональне використання бюджетних коштів. Відповідно до статей 16 та 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування мають виключне право створювати, реорганізовувати та ліквідовувати комунальні підприємства, зокрема у сфері охорони здоров`я. Наказ №12р від 21 березня 2025 року, який є предметом оскарження позивачкою, був виданий на виконання рішень Запорізької міської ради та її виконавчого комітету. Цей наказ визначає конкретні заходи, необхідні для реалізації процесу реорганізації, включно зі скороченням штату працівників, що є невід`ємною частиною процедури приєднання одного медичного закладу до іншого. Департамент підкреслює, що скорочення штату є наслідком законної реорганізації, а не довільним рішенням окремих посадових осіб, і не призведе до обмеження доступу громадян до медичної допомоги. У місті Запоріжжя та Запорізькому районі зберігається достатня кількість ліжкового фонду та медичного персоналу для забезпечення безперебійного надання медичних послуг. Департамент зазначає, що права позивачки, гарантовані Кодексом законів про працю України (КЗпП), не були порушені. Позивачку було завчасно попереджено про майбутнє скорочення, що відповідає вимогам трудового законодавства. Їй також були запропоновані всі наявні вакантні посади в межах закладу, що підлягає реорганізації, а також забезпечено право на переведення до інших медичних установ міста. Департамент наголошує, що при проведенні реорганізації були повністю дотримані всі гарантії, передбачені законодавством для працівників. Посилання позивачки на те, що реорганізація створює загрозу національній безпеці в умовах воєнного стану, Департамент вважає безпідставним. Навпаки, реорганізація медичної мережі спрямована на підвищення ефективності та оптимізацію витрат, що посилює спроможність медичної системи України, а не послаблює її.

29.04.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Богач А.О. до канцелярії Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач, КНП «Міська лікарня №10» Запорізької міської ради, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач стверджує, що на момент звернення до суду позивачка не надала доказів реального порушення своїх трудових прав, що є необхідною умовою для судового захисту. Відповідач наголошує, що згідно зі статтею 64 Господарського кодексу України та правовими позиціями Верховного Суду, підприємство має виключне право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність і штатний розпис. Суд не може втручатися в доцільність кадрових рішень. Таким чином, позовні вимоги про скасування наказу №12р є неналежним способом захисту, оскільки спрямовані на втручання в кадрову політику підприємства. Відповідач заперечує твердження позивачки про перевищення повноважень головою комісії. Наказ №12р від 21.03.2025 був виданий ОСОБА_2 , яка була призначена головою ліквідаційної (реорганізаційної) комісії згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 13.03.2025 №190. Їй у повному обсязі перейшли функції управління підприємством, що підтверджує законність її дій. Відповідач повністю виконав вимоги трудового законодавства щодо гарантій для працівників, які підлягають скороченню. Позивачці було завчасно, більш ніж за два місяці до звільнення, надіслано попередження №178 від 31.03.2025, що містило пропозицію вакантної посади у КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, яке є правонаступником. На підставі викладеного, відповідач вважає, що оскаржуваний наказ від 21.03.2025 №12р було видано на законних підставах, у межах компетенції та з повним дотриманням вимог трудового права.

26.05.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_4 до канцелярії Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшли: Заява про застосування судової практики, розгляд справи в загальному позовному провадженні; Заява про витребування та долучення доказів; Заява про долучення доказів.

Ухвалою суду від 28.05.2025 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про перехід в загальне позовне провадження було відмовлено.

Ухвалою суду від 28.05.2025 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів було відмовлено.

Клопотання представника позивача Коломоєць І.В. від 26.05.2025 року про долучення доказів задоволено протокольною ухвалою з відображенням в Протоколі судового засідання.

04.06.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_5 до канцелярії Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява про приєднання доказів до матеріалів справи №333/3057/25.

03.07.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_4 до канцелярії Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи призначеної до розгляду на 04.07.2025 року на 11-30 годину.

31.07.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника третьої особи Букіна С.М. до канцелярії Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів.

Позивач, будучи повідомленою судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи в судові засіданні призначені на 28.05.2025 року, 04.07.2025 року, 12.08.2025 року, не з`явилася. Причини неявки суду не відомі.

Представник позивача, будучи повідомленою судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи в судові засідання призначені на 04.07.2025 року, 12.08.2025 року, не з`явилася. 12.08.2025 року через підсистему «Електронний суд» скерувала до канцелярії Комунарського районного суду м.Запоріжжя заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову в повному обсязі та покласти судові витрати на позивачку, зважаючи на безпідставність її вимог.

Представник третьої особи, підтримав думку представника відповідача.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено шляхом дослідження матеріалів справи сторін по справі, що сторони перебували в трудових відносинах.

07.12.2022 року Рішенням за №46 Запорізької міської ради про реорганізацію юридичної особи комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №10» ЗМР шляхом приєднання до КНП «Міська лікарня №6» ЗМР, було вирішено питання про Реорганізацію юридичної особи - КНП «Міська лікарня №10» правонаступником якої є КНП «Міська лікарня №6» ЗМР. Підписано секретарем міської ради А.Куртєвим.

До матеріалів позову долучено повідомлення КНП «Міська лікарня №10» ЗМР про заплановане вивільнення з яким було ознайомлено ОСОБА_1 , з якого судом встановлено, що позивачку було попереджено про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату відділення з посади сестри медичної приймального вихідної на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 31.07.2023, з виплатою невикористані допомоги у розмірі середнього місячного заробітку та компенсації за частини відпусток.

20 травня 2024 року Запорізька міська рада ухвалила рішення №197 «Про реорганізацію КНП Міська лікарня №10 шляхом приєднання до КНП Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги».

27 травня 2024 року виконкомом ЗМР ухвалено рішення №333 про створення комісії з реорганізації та визначення порядку передачі прав і майна. 13 березня 2025 року виконком затвердив склад ліквідаційної комісії, головою якої призначено ОСОБА_2 .

21 березня 2025 року голова комісії з припинення Тилик Лариса видала наказ №12р «Про заходи на виконання рішень міської ради та виконкому», яким передбачено скорочення 378,25 штатних одиниць з 01.06.2025 року, серед них лікарів 104, середній персонал 125,5, молодший медперсонал 95,5 тощо.

31 березня 2025 року позивачці вручено попередження №178 про звільнення з 01.06.2025 у зв`язку зі скороченням.

Згідно зі статтею43Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті40КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з частиною другою статті 65ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, провадження № 61-312св17, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, провадження № 61-1214св18, від30 вересня 2021 року у справі №462/1930/19, провадження № 61-1981св20, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Доводи позивачки про те, що наказ №12р від 21.03.2025 року було видано особою без належних повноважень, спростовуються матеріалами справи. Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 13.03.2025 №190, Тилик Л.М. була призначена головою ліквідаційної (реорганізаційної) комісії та набула повноважень здійснювати управління КНП «Міська лікарня №10» ЗМР у повному обсязі, включаючи кадрові питання. Таким чином, наказ №12р видано в межах наданих їй повноважень.

Позивач оскаржує наказ відповідача №12р від 21 березня 2025 року «Про заходи на виконання рішень міської ради та виконавчого комітету, яким передбачено скорочення штатного розпису.

Виходячи з положень ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України, роботодавець має право відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України звільнити працівника у випадку змін в організації виробництва і праці, зокрема ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Тому скорочення чисельності або штату може бути самостійними причинами звільнення за пункту 1 статті 40 КЗпП України. Саме роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства чи установи. Ухвалення рішення про зміни в організації виробництва і праці або про скорочення чисельності і штату працівників належить до повноважень керівника підприємства. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 451/706/18)

Згідно з позиціями Верховного Суду, наведеними у постановах від 16 січня 2018 року (справа № 519/160/16-ц), від 6 лютого 2018 року (справа № 696/985/15-ц), від 12 червня 2019 року (справа № 297/868/18), від 28 квітня 2021 року (справа № 373/2133/17) суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

У постанові від 28 березня 2019 року (справа № 755/3495/16-ц) та постанові від 19 квітня 2023 року (справа № 127/9454/20) Верховний Суд зазначив: «Не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов`язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством».

Позивачка своє звільнення не оскаржує, а просить визнати незаконним наказ, яким скорочено штатний розпис.

Тому належить зробити висновок, що оскарження позивачем наказу №12 р є неналежним способом захисту, оскільки роботодавець у цьому випадку реалізував свої дискреційні повноваження.

Судом установлено, що позивачка була завчасно, більш ніж за два місяці до звільнення, персонально попереджена про майбутнє вивільнення (попередження №178 від 31.03.2025), а також їй пропонувалися вакантні посади, у тому числі в КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги», яке є правонаступником. Це відповідає вимогам ст.49-2 КЗпП України та правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 01.04.2015 (справа №6-40цс15) та від 18.09.2018 (справа №800/538/17).

Доводи позивачки про загрозу національній безпеці внаслідок скорочення персоналу не підтверджені належними та допустимими доказами. Натомість, як убачається з пояснень відповідача та третьої особи, реорганізація спрямована на оптимізацію мережі медичних закладів, підвищення ефективності надання медичної допомоги та раціональне використання бюджетних коштів.

Посилання позивачки на порушення її трудових прав у вигляді ненадання усіх вакансій спростовуються наданими відповідачем доказами: переліками вакантних посад та листуванням з працівниками, що підтверджує виконання відповідачем обов`язків, передбачених ст.40, 42, 49-2 КЗпП України.

Таким чином, суд дійшов висновку, доводи позивача не знайшли підтвердження належними доказами та не спростовують законності наказу №12р від 21.03.2025 року.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 258-259, 263, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову представника позивача адвоката Коломоєць І.В. в інтересах ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №10» про визнання наказу незаконним та його скасування, третя особа: Запорізька міська рада - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.08.2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Л.О. Варнавська