Провадження № 2/175/1838/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"01" вересня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Вербицької К.В., представника позивача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (зміна назви суду на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів» №4273-IX, який набув чинності 25 квітня 2025 року на Дніпровський районний суд Дніпропетровської області) з позовною заявою до ОСОБА_3 , Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 13.07.1984 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 бабусі позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкування житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі довідки про право особистої власності на житловий будинок, виданої Миколаївською сільською радою 25.06.1984 року. Спадкоємцями після смерті бабусі позивача були: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Позивач постійно проживала за вказаною вище адресою разом з батьком, його братами та сестрою. Батько позивача - ОСОБА_5 відмовився від своєї частки в спадщині після смерті його матері на користь сестри ОСОБА_8 , про що 16.04.1984 року склав розписку, завірену головою виконкому. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дядько позивача - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_6 померла її тітка - ОСОБА_8 , з якою починаючи з кінця 2000 року позивач постійно проживала, вела спільне господарство та доглядала за нею. З метою прийняття спадщини на вказаний вище житловий будинок, ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини за законом, проте останній було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, підтверджуючі право власності спадкодавця на спадкову масу, а також документи, що підтверджують факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 . Окрім позивача та відповідача, який не є родичем померлих, до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, отже інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , окрім тих, які вже померли, немає.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.08.2024 року після усунення недоліків дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито підготовче провадження у справі, витребувано копії спадкових справ після смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2025 року витребувано копії спадкових справ після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.04.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовну заяву та просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач ОСОБА_3 подав заяву про визнання позову, просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 , про що Миколаївським с/бюро РАЦС с. Миколаївка Криничанського району Дніпропетровської області зроблено актовий запис №39. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого с/бюро РАЦС с. Миколаївка Криничанського району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_12 , про що 30.10.1964 року зроблено актовий запис №56. Батьком записаний ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_13 .

22.03.1986 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 , про що Миколаївською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області зроблено актовий запис №8 та змінила прізвище на « ОСОБА_15 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 .

13.07.1984 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкування житлового будинку АДРЕСА_2 , який належав померлій на підставі довідки про право особистої власності на житловий будинок, виданої Миколаївською сільською радою 25.06.1984 року за №289, зареєстрованої в Погосподарській Книзі Миколаївської сільради за № 1188. Спадкоємцями зазначеного в заповіті майна є: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Як вбачається з довідки, виданої Миколаївською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області від 19.07.2023 року, будинку, розташованому в АДРЕСА_2 у зв`язку зі зміною назви вулиці і нумерації будинків присвоєно АДРЕСА_3 .

ОСОБА_5 відмовився від своєї частки в спадщині після смерті його матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь сестри ОСОБА_8 , про що 16.04.1984 року склав розписку, завірену головою виконкому.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Баглійської районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 28.11.1994 року зроблено актовий запис №1076 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого виконкомом Орджонікідзевської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , про що зроблено актовий запис №18.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого виконкомом Орджонікідзевської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , про що 11.01.1999 року зроблено актовий запис №02.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_7 , про що зроблено актовий запис №46, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 03.09.1999 року Кагамликською сільською радою Глобинського району Полтавської області.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_8 , про що зроблено актовий запис №630 від 10.06.2008 року.

Згідно з довідкою №418, виданою Миколаївською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області від 25.07.2024 року, ОСОБА_8 проживала без реєстрації за адресою АДРЕСА_4 ) з 1983 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 після смерті її матері ОСОБА_4 .

20.12.2008 року завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, тимчасово виконуючої обов`язки завідуючої Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г. на підставі заповіту, посвідченого Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою від 16.05.1995 року за №1-3230, ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 на спадкове майно, яке складається з квартири за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстроване за №2-7402.

16.03.2009 року завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, тимчасово виконуючої обов`язки завідуючої Другої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г. на підставі заповіту, посвідченого Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою від 16.05.1995 року за №1-3230, ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 на спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії.

21.03.2024 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька - ОСОБА_5 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. від 14.05.2024 року ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, підтверджуючі право власності спадкодавця на спадкову масу, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Також ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. з заявою про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_8 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. від 19.07.2024 року ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем - ОСОБА_8 .

На виконання ухвали суду від 21.08.2024 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Л.Г. повідомила, що згідно з Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру спадкові справи після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 не заведено.

Як вбачається з спадкової справи №229/2008 після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , відкритої Градизькою державною нотаріальною конторою, місце зберігання якої Полтавський обласний державний нотаріальний архів, спадкоємцем майна ОСОБА_7 , яке складається з грошових заощаджень та компенсаційного вкладу, є його дружина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , якій 31.07.2008 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2371.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, право власності на на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 не зареєстровано.

Згідно даних архіву КП «БТІ» станом на 31.12.2012 р. за адресою АДРЕСА_3 (колишня АДРЕСА_2 ), архівна справа та інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно - відсутні.

Як вбачається з відповіді КП НМБТІ від 16.04.2009 року, відповідно до комп?ютерної бази даних по Дніпропетровському району станом на 04.12.2004 технічна та правова документація на будинок АДРЕСА_2 не виготовлялись. Право власності не зареєстровано.

Відповідно до довідки №419, виданої Миколаївською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області від 25.07.2024 року ОСОБА_17 постійно доглядає за домоволодінням, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , а саме підтримує будинок та присадибну ділянку в належному стані.

Згідно з довідкою №417, виданою Миколаївською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області від 25.07.2024 року, згідно книг погосподарського обліку Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, починаючи з 2000 року, дані про спільне проживання ОСОБА_17 та ОСОБА_8 без реєстрації за адресою АДРЕСА_3 (колишня адреса АДРЕСА_2 , відсутні. Зі слів ОСОБА_2 вона здійснювала догляд та піклування за своєю тіткою ОСОБА_8 приблизно з 2000 року. В подальшому ОСОБА_2 займалась похованням ОСОБА_8 . ОСОБА_8 похована на кладовищі №5 в селі Миколаївка Дніпровського району Дніпропетровської області.

В судовому засіданні також були допитані свідки: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які повідомили про те, що позивач постійно проживала разом з померлою ОСОБА_8 як одна родина, доглядала за нею, возила в лікарню, а після її смерті займалася похованням.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до ч. ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до п.п. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, вбачається, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 успадкували її діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які разом проживали в будинку, проте право власності не зареєстрували.

Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У постанові КЦС ВС від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц Верховний Суд зробив висновок про те, що відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкові справи не заводилися, отже з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

З спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом було видано дружині останнього, проте лише на спадкове майно, що складалося з грошових заощаджень та компенсаційного вкладу, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що належна ОСОБА_7 частка на житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 (колишня адреса АДРЕСА_2 , його дружиною успадкована не була.

Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що її прийняв.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_8 , проживала з померлими ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за однією адресою у вказаному житловому будинку, остання вважається такою, що прийняла спадщину після їх смерті, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Позивач зазначає, що з кінця 2000 року проживала разом з померлою ОСОБА_8 до її смерті та здійснювала за нею догляд.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємиці четвертої черги, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, а також документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_8 , що й стало підставою для звернення до суду.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до Постанови Верховного суду від 23.04.2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19 визначено, що «законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Також при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

При цьому відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17, постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Той факт, що позивач разом з ОСОБА_8 з кінця 2000 року до часу відкриття спадщини проживали разом у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , підтверджується довідками, виданими Миколаївською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки, які також підтвердили факт спільного проживання позивача разом з ОСОБА_8 , наявність спільного побуту та бюджету, ведення спільного господарства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, дослідивши письмові матеріали, допитавши свідків, суд доходить висновку, що позивачем доведено належними та допустимим доказами факт постійного проживання зі спадкодавцем, у зв`язку з чим, позовна заява в цій частині є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визнання права власності на житловий будинок, після смерті ОСОБА_8 , суд виходив з наступного.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Судом встановлено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 (колишня адреса АДРЕСА_2 увійшов до складу спадщини після смерті ОСОБА_8 , з якою позивач проживала однією сім`єю на час відкриття спадщини, а тому є спадкоємицею четвертої черги, при цьому у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, остання позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права.

Суддя завертає увагу на те, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Предметом спору у цій справі є встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18) зроблено висновок, що «належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимога позивача до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом є також обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, при цьому ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки спадщину після смерті ОСОБА_8 не прийняв.

Будь-які відомості про наявність спадкоємців, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку, відсутні та судом не встановлені.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Зазначені висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 76-81, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 ) після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , на час відкриття спадщини однією сім`єю більше п`яти років, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 ) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 26,2 кв.м., житлова площа 12,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель