Унікальний номер справи 753/8337/25
Головуючий у суді першої інстанції К.В. Шаповалова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

22 серпня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

учасники справи

заявник ОСОБА_1

боржник ОСОБА_2

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року, постановлену суддію Шаповаловою К.В. в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в:

24 квітня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 .

У своїй заяві ОСОБА_1 просить суд видати судовий наказ, яким стягувати із ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів її заробітку (доходів).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 , відмовлено. Роз`яснено заявнику, що відповідно до статті 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Не погоджуючись з ухвалою суду про відмову у видачі судового наказу ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення питання про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначено, що у заяві про видачу судового наказу, заявником було вказано, що в жовтні 2024 року ОСОБА_2 пішла від ОСОБА_1 , залишивши йому малолітніх дітей. З цього моменту заявник та боржник відносини не підтримують. Діти проживають разом з батьком. Заявником подано до суду позов про розірвання шлюбу .

Зауважує, що ОСОБА_2 допомоги на утримання дітей не надає, тому заявник вимушений поставити питання про стягнення з неї аліментів в судовому порядку.

Зазаначає також, що відповідно до норм ч. 2 ст. 169 ЦПК України одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з поданими до неї документами.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходило.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відмовляючи заявникові у видачі судового наказу про стягненя аліментів на утримання малолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з того, що заявником як батьком двох дітей: ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , не обгрунтовано із посиланням на належні й допустимі докази того, що матір дітей, яким станом на день подання цієї заяви виповнилось лише 10 місяців, проживає окремо від дітей, в заяві відсутні відомості про обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Реєстрація заявника та боржника за різними адресами не свідчить про окреме проживання подружжя.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Статтею 163 ЦПК України передбачено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу. За своєю формою і змістом заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України. Так в заяві зазначено, що мати дітей залишила, матеріально іх не утримує, діти проживають з батьком, а тому він звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на його користь з матері дітей - ОСОБА_2 .

За положеннями ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно п. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальним правилом підсудності, встановленим цим кодексом.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

При цьому, як передбачено вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, незалежно від способу стягнення аліментів (у частці від заробітку (доходу) платника аліментів або у твердій грошовій сумі, розмір присуджених до сплати аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не може бути більшим 10 прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просив суд видати судовий наказ, яким стягнути із ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів ) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку. Такі вимоги заявника півністю відповідають вимогам п.4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що в жовтні 2024 року ОСОБА_2 пішла від нього, залишивши йому дітей. З цього моменту він з дружиною відносини не підтримують. Діти проживають з батьком. Ним подано заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

Вказавши у заяві про видачу судового наказу місце проживання дітей з ним, ОСОБА_1 не мав подавати до суду додаткових доказів на підтвердження своїх вимог щодо стягнення аліментів.

За таких обставин, суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і направляє справу для продовження розгляду відповідно до вимог ст.379 ЦПК України

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна