С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/8264/25
В справі 760/7009/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

12 серпня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Енерджі Груп»про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

ІІ. Описова частина

Позивач, ОСОБА_1 , в березні звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ЕНЕРДЖІ ГРУП» (далі - ТОВ «УКР ЕНЕРДЖІ ГРУП» або Відповідач) про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивач зазначив, що перебував у трудових відносинах з Відповідачем, займаючи посаду директора ТОВ «УКР ЕНЕРДЖІ ГРУП» у період з 10 липня 2022 року по 11 березня 2024 року, після чого був переведений на посаду заступника директора. Позивач стверджує, що сумлінно виконував свої обов`язки, і заробітна плата йому своєчасно виплачувалась до 21 травня 2024 року. Остання отримана ним сума як аванс за травень склала 3195,50 гривень.

У червні 2024 року Позивач отримав попередження від 12 червня 2024 року про заплановане вивільнення 12 серпня 2024 року із займаної посади заступника директора у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (КЗпП України). Позивач вказує, що після отримання цього попередження, незважаючи на продовження роботи та виконання обов`язків, заробітна плата йому більше не виплачувалась.

Наприкінці серпня 2024 року Позивач отримав лист із наказом №1-ОС від 24 серпня 2024 року про звільнення його з роботи відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Цим наказом також передбачалася виплата грошової компенсації за 24 невикористаних дні щорічної відпустки, згідно зі статтею 24 Закону України «Про відпустки». Однак, Позивач стверджує, що жодної інформації щодо розміру сум, які підлягали виплаті при звільненні (заборгованість із заробітної плати, розмір компенсації за відпустку, розмір вихідної допомоги тощо), надано не було. Замість цього, у листі містилася вимога з`явитися для заповнення трудової книжки та отримання нарахованої заробітної плати за адресою: м. Тернопіль, вул. 15 квітня, 1 «Е». Позивач вважає цю вимогу незаконною, оскільки заробітна плата завжди сплачувалась на його банківський рахунок, а місцезнаходження ТОВ «УКР ЕНЕРДЖІ ГРУП» є місто Київ.

Позивач посилається на частину 1 статті 47 КЗпП України, яка зобов`язує роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми та провести розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Він також вказує на статтю 116 КЗпП України, яка передбачає виплату всіх сум у день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги. Позивач стверджує, що Відповідач не виконав ці зобов`язання.

Згідно з розрахунками Позивача, загальний розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з травня по серпень 2024 року складає 26383,68 гривень, компенсація за 24 невикористаних дні щорічної відпустки становить 9485,52 гривень, а вихідна допомога у зв`язку зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України у розмірі середнього місячного заробітку складає 8300 гривень. Крім того, як зазначає Позивач, компенсація за несвоєчасний розрахунок при звільненні згідно зі статтею 117 КЗпП України, розрахована станом на день подання позову, становить 53950 гривень. Таким чином, загальна ціна позову складає 98119,20 гривень.

Ухвалою суду від 21 березня 2025 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 12 серпня 2025 року.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР ЕНЕРДЖІ ГРУП», подав до суду три заяви, в яких виклав свою позицію щодо позовних вимог та судових витрат.

У своїй заяві від 16 травня 2025 року Відповідач посилався на загальні правові принципи та прецеденти, які, на його думку, суд мав би врахувати при вирішенні спору.

У своїй заяві від 18 липня 2025 року Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на пропуск Позивачем тримісячного строку звернення до суду. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 був звільнений 24 серпня 2024 року, а звернувся до суду з позовними вимогами лише 13 березня 2025 року. Посилаючись на статтю 233 КЗпП України, Відповідач стверджував, що у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним відповідного письмового повідомлення. Відповідач також аргументував, що Позивач, будучи учасником ТОВ «УКР ЕНЕРДЖІ ГРУП» на момент звільнення і досі, був обізнаний із фінансовим станом товариства та розмірами кредиторської заборгованості, включаючи заробітну плату. Відповідач посилався на принцип завбачливості, який вимагає від особи діяти обачно та передбачати можливі наслідки своїх дій. На думку Відповідача, пропуск тримісячного строку унеможливлює задоволення позовних вимог.

В іншій заяві від 18 липня 2025 року Відповідач просив суд відмовити Позивачу у стягненні 20000 гривень витрат на правничу допомогу або, у випадку ухвалення відповідного рішення, зменшити їх до розумного розміру, зважаючи на очевидну неспівмірність зі складністю справи. Відповідач наголошував на відсутності у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження цих витрат, таких як копії договору про надання професійної правничої допомоги, акти, квитанції, або детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

У судове засідання сторони не з`явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ЕНЕРДЖІ ГРУП». З 10 липня 2022 року по 11 березня 2024 року він обіймав посаду директора, а після цього був переведений на посаду заступника директора.

Факт звільнення Позивача з роботи 24 серпня 2024 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України підтверджується наказом №1-ОС від 24 серпня 2024 року.

Суд встановив, що Відповідачем не надано доказів повного та своєчасного розрахунку з Позивачем при його звільненні.

Навпаки, з матеріалів справи та пояснень Позивача вбачається, що остання виплата заробітної плати (аванс) була здійснена 21 травня 2024 року. Заборгованість із заробітної плати та інших належних виплат підтверджується Довідкою ОК-5, наданою Позивачем , а також відсутністю з боку Відповідача доказів, які б спростовували наявність заборгованості або підтверджували її погашення. Крім того, Відповідач не надав Позивачу письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, а також висував вимогу щодо особистої явки Позивача до м. Тернопіль для отримання розрахунку, що є неправомірним.

Суд, оцінюючи позовні вимоги Позивача, виходить з наступного.

Щодо вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі статтею 94 КЗпП України, заробітна плата є основною винагородою за виконану роботу, яка підлягає виплаті працівникові. З Довідки ОК-5, наданої Позивачем, та його розрахунку вбачається, що загальний розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з травня по серпень 2024 року становить 26383,68 гривень. Відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували цей розрахунок або підтверджували виплату зазначених сум. Отже, вимога про стягнення заборгованості із заробітної плати є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» та статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки. Наказ №1-ОС від 24 серпня 2024 року, виданий самим Відповідачем, підтверджує, що Позивачу підлягала виплата компенсації за 24 невикористаних дні щорічної відпустки. Розрахунок Позивача у сумі 9485,52 гривень є коректним та відповідає вимогам законодавства. Відповідач не надав доказів виплати цієї суми, а тому ця вимога також підлягає задоволенню.

Щодо стягнення вихідної допомоги. Частина 1 статті 44 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скороченням чисельності або штату працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України), виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Оскільки звільнення Позивача відбулося саме за пунктом 1 статті 40 КЗпП України , виплата вихідної допомоги є обов`язковою. Розрахунок Позивача у розмірі середньомісячного заробітку 8300 гривень є обґрунтованим та не спростований Відповідачем. Ця вимога також підлягає задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Крім того, роботодавець зобов`язаний письмово повідомити працівника про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати.

Судом встановлено, що Відповідач не виконав цих вимог: остаточний розрахунок у день звільнення не проведено, а письмове повідомлення про суми не надано. Відповідно до статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Обчислення середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Середньоденна заробітна плата Позивача, згідно з його розрахунком, складала 395,23 гривень. Період затримки розрахунку з 24 серпня 2024 року (дата звільнення) по 23 лютого 2025 року (шістьмісяців) становить 131 робочих днів, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить суму в розмірі 51775,13 гривень.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обчислюються без віднімання сум податків та зборів, які підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення. Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є законною та частково обґрунтованою в частині періоду, за який він розраховується.

Оцінюючи заперечення Відповідача про пропуск строку звернення до суду, суд враховує, що згідно зі статтею 233 КЗпП України, у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним відповідного письмового повідомлення. Важливою передумовою для початку перебігу цього строку є саме день одержання працівником письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми. Відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт отримання Позивачем такого письмового повідомлення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що перебіг строку звернення до суду у справах про стягнення належних працівникові сум при звільненні починається саме з дня одержання працівником письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми. У разі відсутності такого повідомлення, як це має місце у даній справі, строк не починає свій перебіг. Відсутність письмового повідомлення про нараховані суми, яке вимагається статтями 47 та 116 КЗпП України, є не просто недоліком у діях Відповідача, а прямою причиною, чому строк звернення до суду за статтею 233 КЗпП України не почав свій перебіг для Позивача. Без виконання Відповідачем свого обов`язку щодо надання такого повідомлення, не може настати наслідок у вигляді початку перебігу строку давності.

Аргумент Відповідача про "корпоративну обізнаність" Позивача як учасника товариства щодо його фінансового стану є нерелевантним для обчислення строку звернення до суду у трудових спорах. Законодавство чітко прив`язує початок строку до офіційного письмового повідомлення, а не до гіпотетичної обізнаності працівника.

Невиконання роботодавцем свого прямого обов`язку щодо належного розрахунку та повідомлення (статті 47, 116 КЗпП України) не може бути використано на його користь для застосування строків давності. Це суперечить принципам добросовісності та справедливості.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 гривень.

Згідно з частиною 1, пунктами 1, 2 частини 3 статті 133 та частинами 1, 3 статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір цих витрат встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пункт 1 частини 3 статті 141 ЦПК України передбачає, що суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (статті 1, 19) визначає договір про надання правової допомоги та види адвокатської діяльності.

Верховний Суд у своїх постановах, зокрема Об`єднаної палати від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, неодноразово наголошував, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Суд підкреслює критерії реальності (дійсність та необхідність) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Законодавець пов`язує визначення розміру витрат на правничу допомогу з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у кожному конкретному випадку.

У матеріалах даної справи відсутні будь-які докази на підтвердження заявлених Позивачем витрат на правничу допомогу. Не надано копій договору про надання професійної правничої допомоги, актів приймання-передачі послуг, квитанцій про оплату, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Повна відсутність документального підтвердження цих витрат та їх обґрунтування згідно з вимогами ЦПК України та практикою Верховного Суду є прямою причиною для відмови у стягненні цих витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на правничу допомогу.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає судовий збір в розмірі 869,96 гривень.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 44, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ЕНЕРДЖІ ГРУП» на користь ОСОБА_1 суму в загальному розмірі 95944 (дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири) гривень 33 копійки (з вирахуванням усіх обов`язкових податків, платежів та зборів), яка складається з:

-заборгованості із заробітної плати за період з травня 2024 року по серпень 2024 року включно в сумі 26383 (двадцять шість тисяч триста вісімдесят три) гривні 68 копійок;

-компенсації за 24 невикористаних дні щорічної відпустки в сумі 9485 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) гривень 52 копійок;

-вихідної допомоги у зв`язку із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України в розмірі середнього місячного заробітку, що становить 8300 (вісім тисяч триста) гривень 00 копійок;

-середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно зі статтею 117 КЗпП України за період з 24.08.2024 року по 23.02.2025 в розмірі 51775 (п`ятдесят одна тисяча сімсот сімдесят п`ять) гривень 13 копійок.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ЕНЕРДЖІ ГРУП» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968,96 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР ЕНЕРДЖІ ГРУП»,адреса: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 14, прим. №4;код юридичної особи 44465188.

Суддя: