У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву адвоката Сухан Наталії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до відкриття провадження у справі

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла вищевказана заява про забезпечення позову, в якій адвокат Сухан Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони проведення будівельних робіт.

В обґрунтування потреби вжиття заходів забезпечення позову заявниця вказує про проведення будівельних робіт на земельних ділянках за кадастровими номерами :40:001:0179, :40:001:0180, :40:001:0177, :40:001:0178, :40:001:0176 з порушенням вимог законодавства, яке регламентує містобудівну діяльність.

На переконання заявниці, подальше будівництво може призвести до унеможливлення становища, яке існувало до порушення прав особи, яка може набути статусу позивачки.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до частини 5 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, чи на інші активи відповідача, які відповідають вартості оспорюваних активів, розглядається судом не пізніше трьох днів з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд може прийняти рішення про розгляд такої заяви без повідомлення відповідача, у разі якщо позивач у заяві наведе у достатньому обсязі дані про те, що внаслідок такого повідомлення ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу.

Суд може прийняти рішення про накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, чи на інші активи відповідача, які відповідають вартості оспорюваних активів, із забороною користування у виняткових випадках з метою забезпечення збереження таких активів та їх економічної вартості.

Активи, вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави і на які накладено арешт із забороною користування, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - судом Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення визначених законом заходів з управління ними. Суд зобов`язаний розглянути зазначене питання у судовому засіданні з повідомленням відповідача.

Таким чином, заяву про забезпечення позову слід вирішити без повідомлення учасників справи.

За змістом частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 149 ЦПК України).

Зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

У зв`язку з цим необхідно, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані у вказаній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За правилами частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Екстраполюючи викладене на фактичні обставини, суддя доходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення досліджуваної заяви, зважаючи на таке.

Як підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.03.2012 №765040, витягом про державну реєстрацію №33564328 від 22.03.2012, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №99699525 від 09.10.2017 та відображено в експертному висновку за результатом проведеного будівельно-технічного дослідження №Д-23/2025 від 22.05.2025 ОСОБА_1 є співвласницею будинку за адресою АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці за кадастровим номером :40:001:0172.

Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради видано будівельні паспорти для здійснення нового будівництва зблокованого індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_2 , замовником по яких значиться ОСОБА_2 ).

За змістом будівельних паспортів передбачається проведення будівельних робіт на земельних ділянках за кадастровими номерами :40:001:0179, :40:001:0180, :40:001:0177, :40:001:0178, :40:001:0176.

Згідно з експертним висновком №Д-23/2025 від 22.05.2025 будівництво на земельній ділянці за кадастровим номером :40:001:0176 по відношенню до будинку за адресою АДРЕСА_1 не відповідає, зокрема, вимогам протипожежних відстаней.

Означені обставини були підставою для звернення адвоката Сухан Н.В. в інтересах ОСОБА_1 до уповноважених органів архітектурно-будівельного контролю.

Протоколом комісії щодо розгляду звернень у сфері містобудівної діяльності №21 від 23.06.2025 заяву ОСОБА_3 визнано обґрунтованою для проведення позапланової перевірки.

У висновку комісії щодо розгляду звернень у сфері містобудівної діяльності УДАБК виконавчого комітету Ужгородської міської ради С-43/14.01-17 від 23.06.2025 відображено, що замовник ОСОБА_2 погодилася з претензіями щодо проведення будівельних робіт на земельній ділянці за кадастровим номером :40:001:0176.

На переконання суду, подальше проведення будівельних робіт на земельній ділянці за кадастровим номером :40:001:0176 можуть призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки завершення будівельних робіт та прийняття закінченого об`єкта в експлуатацію ускладнить можливість відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду, 12.02.2020 р. у справі №381/4019/18 вказано, що: «...співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

...Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів....

...Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Верховного Суду від 19.05.2020 по справі №504/1028/16-ц викладено такий висновок: «...метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Тому саме для досягнення вказаної мети учасники справи, в першу чергу відповідач, не повідомляються судом про розгляд заяви про забезпечення позову, адже тільки так може бути забезпечене реальне виконання рішення суду чи ефективне запобігання можливим зловживанням з боку відповідача...».

На переконання суду, заборона проводити будівельні роботи кадастровим номером :40:001:0176 ґрунтується на законі, позаяк такий вид забезпечення передбачений ЦПК України.

Крім того, застосування заходу забезпечення у вигляді заборони проводити будівельні роботи є пропорційним та співмірним, оскільки не є обтяжливим для третіх осіб. Застосування такого заходу забезпечення не зупиняє проведення будівельних робіт на земельних ділянках за кадастровими номерами :40:001:0179, :40:001:0180, :40:001:0177, :40:001:0178, а також має тимчасовий характер.

Також вбачається наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, про яку вказує заявниця, а саме усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення відповідного об`єкта.

Між тим, суд не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення у вигляді заборони будівельних робіт на земельних ділянках за кадастровими номерами :40:001:0179, :40:001:0180, :40:001:0177, :40:001:0178, зважаючи на те, що заявницею не обґрунтовано доцільність застосування таких заходів, оскільки долучені до заяви матеріали з приводу порушень будівельних норм та вимог законодавства у сфері містобудування стосуються виключно однієї земельної ділянки.

Посилання на те, що насправді здійснюється будівництво єдиного об`єкта нерухомості в обхід вимог статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суд оцінює критично, так як ці доводи можуть бути оцінені виключно під час вирішення спору по суті, а тому їх аналіз під час вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову є поспішним.

Натомість заборона проведення будівельних робіт на інших ділянках, які не межують із ділянкою заявниці, що слідує зі схеми намірів забудови земельних ділянок, буде надміру обтяжливим.

Отже, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 149-153, 248-250 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

заяву адвоката Сухан Наталії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову до відкриття провадження у справі задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) проведення будівельних робіт, що здійснюються як нове будівництво зблокованого індивідуального житлового будинку в районі АДРЕСА_2 згідно з виданим Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради будівельним паспортом реєстраційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер 11/03-06/25 від 06 лютого 2025 р. Нове будівництво зблокованого індивідуального житлового будинку в районі вул. Верховинської, поз. 15-16 (вул. Ярославська) в м. Ужгороді кадастровий номер земельної ділянки :40:001:0176.

У задоволенні решти заяви відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Закарпатського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Повна ухвала суду складена та підписана 12 серпня 2025 року.

Суддя В.Й. Данко