У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2025 Справа №607/14773/25 Провадження №2/607/4388/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» про закриття провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

16 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ТОВ «ФК Айконс» звернулося в порядку цивільного судочинства до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №/432837 від 02 грудня 2019 року в розмірі 6 990 гривень, а також судовий збір у сумі 2 422,40 гривні (а.с.1-11).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.56-57).

12 серпня 2025 року позивач ТОВ «ФК Айконс» через підсистему «Електронний суд» подало заяву про закриття провадження у справі №607/14773/25 за позовом ТОВ «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, а також просили повернути судовий збір. Посилаючись на те, що відповідачем повністю сплачено заборгованість за кредитним договором.

Позивач ТОВ «ФК Айконс» у судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, однак, просив розгляд справи проводити без участі товариства.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною другою статті 247 ЦПК України визначено, що фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши заяву про закриття провадження, суд виходить з наступного.

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з пунктами 3, 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Верховний Суд у постанові від 30 березня 2021 року (справа № 456/48/19) вказав, що зміст спірних матеріальних правовідносин сторін становлять права та обов`язки, тому відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами. Отже відсутність спірного матеріального правовідношення, тобто відсутність предмета судового розгляду, тягне за собою припинення провадження у справі. Підстави припинення матеріального правовідношення як цивільного зобов`язання визначені Цивільним кодексом України. І лише за відсутності спору сторін щодо відповідних прав та обов`язків і відсутності з боку жодної із сторін дій, які свідчать про наявність між ними неврегульованих спірних питань, може йтися про закриття провадження в справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Як встановлено судом, предметом спору у цивільній справі № 607/14773/25 є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № /432837 від 02 грудня 2019 року в розмірі 6 990 гривень.

Із дослідженої в судовому засіданні заяви про закриття провадження у справі № 607/14773/25 суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 повністю сплатив заборгованість за кредитним договором, що є предметом спору.

З огляду на з`ясовані судом обставини та засоби доказування, що їх підтверджують, суд встановив, що між сторонами цивільної справи № 607/14773/25 не залишилося неврегульованих питань, які потребують судового захисту.

У зв`язку із викладеним, суд погоджується із позивачем, що матеріали цивільної справи № 607/14773/25 свідчать, що відповідач, після подання позову та відкриття провадження у справі добровільно задовольнив вимоги ТОВ «ФК Айконс». У зв`язку з цим, предмет спору відсутній, що є підставою для закриття провадження в справі з підстав, передбачених пунктом 2 частиною першою статті 255 ЦПК України.

Частиною другою статті 255 ЦПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу наслідки закриття провадження у справі, а саме приписи частини другої статті 256 ЦПК України, відповідно до якої, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про закриття провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, у зв`язку з волевиявленням позивача, яке виразилось у поданій заяві про закриття провадження у справі № 607/14773/25, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Щодо судових витрат

Позивач ТОВ «ФК Айконс» в заяві закриття провадження, заявило клопотання про повернення судового збору сплаченого при поданні позовної заяви.

Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини другої статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

ТОВ «ФК Айконс» сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі

2 422,40 гривні, про що свідчить платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 11341 від

25 червня 2025 року (а.с. 53).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Із змісту статті 7 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що у разі подання позивачем заяви про закриття провадження у справі та задоволення такої заяви судом, судовий збір, сплачений при його поданні, позивачу повертається з державного бюджету 100 відсотків судового збору.

Отже, вирішуючи в ухвалі про закриття провадження у справі, питання про повернення судового збору, суд прийшов до висновку про задоволення клопотання та повернення з державного бюджету сплаченого ТОВ «ФК Айконс» судового збору, що становить 2 422,40 гривні.

Крім того, ТОВ «ФК Айконс» подало заяву про компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076) договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону № 5076 передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності фізичних осіб; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних осіб у судах під час здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 5076 адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону № 5076).

За статтею 30 Закону № 5076: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту (частина перша); порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги (частина друга); при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частина третя).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року (справа № 751/3840/15-ц) вказано, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини витрати можуть бути компенсовані лише за умови, що вони були фактично понесені, є необхідними та розумними за обсягом (див., зокрема, пункт 79 справи «Ніколова проти Болгарії»/Nikolova v. Bulgaria

від 25 березня 1999 року (заява № 31195/96).

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 500 гривень ТОВ «ФК Айконс» було надано: договір № 16/06/2025 про надання правової допомоги від 16 червня 2025 року, акт про отримання правової допомоги від 01 серпня 2025 року на суму 10 500 гривень, рахунок № 01.08.2025-4 від 01 серпня 2025 року на суму 10 500 гривень, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 11927

від 01 серпня 2025 року у розмірі 10 500 гривень (а.с. 43 46).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року (справа № 755/9215/15-ц) зазначила, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року; так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

Врахувавши критерії реальності, розумності та співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на підставі наданих стороною позивача доказів, ураховуючи, що справа не була розглянута по суті, оскільки відповідач погасив заборгованість, суд дійшов висновку про зменшення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції з 10 500 гривень до 3 000 гривень.

Отже, з огляду на вищенаведені положення процесуального законодавства, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 3 000 гривень витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись статтями 13, 43, 133, 137, 223, 247, 255 256, 258 261, 273, 352 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» про закриття провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити.

2. Провадження у цивільній справі № 607/14773/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № /432837 від 02 грудня 2019 року в розмірі 6 990 гривень закрити.

3. Роз`яснити позивачу наслідки закриття провадження у справі, а саме приписи частини другої статті 256 ЦПК України, відповідно до якої, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

4. Клопотання в частині повернення судового збору задовольнити.

5. Повернути з Державного бюджету України сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» (, адреса місцезнаходження: вул. Саперне Поле, 12, інше, нежитлове приміщення 1008, м. Київ) судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок, що підтверджується платіжною інструкцією переказу коштів № 11341 від 25 червня 2025 року, Казначейство України, отримувач: ГУК У Терн.обл./тг м. Терноп./22030101, код отримувача: 37977599, призначення платежу: 101; 0 Судовий збір, за позовом ТОВ «ФК Айконс» до ОСОБА_1 , Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

6. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» (, адреса місцезнаходження: вул. Саперне Поле, 12, інше, нежитлове приміщення 1008, м. Київ) судові витрати, які складаються: з витрат на професійну (правничу) допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

7. Копію ухвали негайно направити сторонам.

8. Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

9. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

10. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 22 серпня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс», код ЄДРПОУ: 44334170, адреса місцезнаходження: вул. Саперне Поле, 12, нежитлове приміщення 1008, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя Т. І. Якімець