ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 серпня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/2751/24

Головуючий у першій інстанції Парфененко О. Я.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/958/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (суддя Парфененко О.Я. ), ухвалене у м. Мена , -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 12 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Відповідно до умов договору, сума кредиту складає 4 000,00 грн, строк кредиту 360 днів (з 12 жовтня 2023 року до 06 жовтня 2024 року), періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. На підставі укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 додаткового договору від 19 жовтня 2023 року до договору № 4051669 від 12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 додатково надано кредит в сумі 4 000,00 грн, шляхом зарахування цих коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . 24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК«Фінтраст Україна» укладений договір факторингу № 24/05/2024, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило на користь ТОВ «ФК«Фінтраст Україна»( попередня назва ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал») право грошової вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі до відповідача. Відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 51 838,27 грн, добровільно взяті на себе зобов`язання не виконує, а тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 51 838,27 грн заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 від 12 жовтня 2023 року та Додаткового договору від 19 жовтня 2023 року до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 від 12 жовтня 2023 року (станом на 24 травня 2024 року), яка складається з: 7 999,99 грн заборгованості за сумою кредиту, 34 238,28 грн заборгованості за процентами, 9 600,00 грн нарахованих позивачем процентів за 60 календарних днів; 2 422,40 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що 12 жовтня 2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» був укладений Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 та 19 жовтня 2023 року Додатковий договір до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 від 12 жовтня 2023 року в електронній формі, шляхом надсилання позикодавцем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України "Про електронну комерцію". У договорі сторони погодили всі істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки. Відповідач був вільним в укладанні зазначеного договору та був обізнаний із умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши електронним підписом кредитні документи. Своїми діями відповідач погодився з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача 51 838,27 грн заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 від 12 жовтня 2023 року, яка складається з: 7 999,99 грн заборгованості за сумою кредиту, 34 238,28 грн заборгованості за процентами, 9 600,00 грн нарахованих позивачем процентів за 60 календарних днів. З урахуванням положень частини першої статті 141 ЦПК України судом проведено розподіл судових витрат та стягнуто з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 422,40 грн сплаченого судового збору при поданні позовної заяви до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить суд скасувати оскаржуване ріщення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позоних вимог. Заявник в апеляційній скарзі не погоджується з нарахованим розміром відсотків за 60 календарних днів у розмірі 9600 грн, вважаючи таке нарахуванням комісією за обслуговування кредиту, що суперечить Закону України « Про споживче кредитування». Крім того, ОСОБА_2 вказує в апеляційній скарзі на те, що ним дійсно було укладено договір № 4051669 від 12.10.2023 року про отримання в позику 4000 грн строком на 360 днів зі сплатою 2% в день. 19 жовтня 2023 року було укладено Додатковий договір до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 від 12 жовтня 2023 року в електронній формі, відповідно до якого ОСОБА_2 надано кредит у сумі 4000 грн. Відповідач не погоджується з нарахованими відсотками на суму, що була отримана за додатковим договором, оскільки умовами ні основного ні додаткового договору не передбачено нарахування відсотків на цю суму. Сума заборгованості за відсотками за підрахунками відповідача становить 28800 грн. ОСОБА_2 заперечує проти визначеного до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн, вважаючи що заявлена вартість правничої допомоги, яка стягується на користь позивача є завищеною не співмірною із категорією та складністю справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК«Фінтраст Україна» просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. ТОВ «ФК«Фінтраст Україна» зазначає у відзиві, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» не є банківською установою, а тому переказ коштів виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем особисто, платіжним провайдером. Детальний розрахунок заборгованості та оплат, здійснених відповідачем, зазначений в розрахунку заборгованості. З якого вбачається, що в період з дати укладення Договору, а саме з 12.10.2023 року по 24.05.2024 року у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 34238.28 грн право вимоги на яку перейшло до позивача.Також враховуючи норми чинного законодавства України, а також те, що за Договором факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024 року до ТОВ«ФК«Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги заборгованості до відповідача, останнім в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем у період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року здійснено нарахування відсотків за стандартною відсотковою ставкою у сумі 9600 грн. У даному випадку відсотки нараховано у межах погодженого строку надання кредиту зазначеному у п.1.3 Договору. Підписуючи договір ОСОБА_2 погоджувався на укладення договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Позивачем документально підтверджено та доведено понесені витрати на правову допомогу, а тому відсутні підстави для відмови у їх стягненні.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

По справі встановлено, що 12 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 (далі «договір») у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого, ОСОБА_2 наданий кредит у сумі 4 000,00 грн на строк 360 днів, зі сплатою 2 % в день. Також 12 жовтня 2023 року відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту (арк. с. 28-36, 38-39).

Відповідно до пункту 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .

Згідно із пунктом 5.4.1 клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором.

Згідно із повідомленням № 3166-2105 від 31 травня 2024 року, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомляє про успішність операцій згідно із договором з ТОВ «Лінеура Україна» ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року, зокрема й щодо операції 12 жовтня 2023 року на суму 4 000,00 грн, номер транзакції - 295855718, маска картки НОМЕР_1 , призначення платежу: Зарахування 4 000,00 грн на карту НОМЕР_1 (арк. с. 19).

19 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 (далі «договір») у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого, ОСОБА_2 наданий кредит у сумі 4 000,00 грн, сума кредиту (загальний розмір) 8 000,00 грн. Також 19 жовтня 2023 року відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту (арк. с. 16-17, 40-42).

Згідно із повідомленням № 3167-3105 від 31 травня 2024 року, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомляє про успішність операцій згідно із договором з ТОВ «Лінеура Україна» ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року, зокрема й щодо операції 19 жовтня 2023 року на суму 4 000,00 грн, номер транзакції - 298174942, маска картки НОМЕР_1 , призначення платежу: Зарахування 4 000,00 грн на карту НОМЕР_1 (арк. с. 20).

З листа № БТ/7841 від 09 грудня 2024 року АТ «Універсал Банк» вбачається, що в банку на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 випущена банківська платіжна картка НОМЕР_3 ; 12 жовтня 2023 року були зараховані кошти в сумі 4 000,00 грн від IPAY_CREDIT_MC1 та 19 жовтня 2023 року були зараховані кошти в сумі 4 000,00 грн від IPAY_CREDIT_MC1 на платіжну картку № НОМЕР_3 (арк. с . 116).

ОСОБА_1 не заперечує факт отримання коштів у сумі 8000 грн та підписання ним 12 жовтня 2023 року Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 у вигляді електронного документу із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором та 19 жовтня 2023 року Додаткового договору до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669.

24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК«Фінтраст Україна» укладений договір факторингу № 24/05/2024, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору своє право вимоги за кредитними договорами (арк. с. 86-91).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 від 12 жовтня 2023 року в сумі 42 238,27 грн, що складається з 7 999,99 грн заборгованості за основною сумою боргу, 34 238,28 грн заборгованості за відсотками (арк. с. 53, 45-49).

Також позивачем нараховані проценти за 60 календарних днів з 24 травня 2024 року до 22 липня 2024 року в межах строку договору відповідно до наступного 7 999,99 грн * 2% = 160,60 грн * 60 календарних днів = 9 600,00 грн.

Відповідач не подав докази, які б підтвердили виконання ним умов договору про надання споживчого кредиту.

Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач отрима кредитні кошти, але в порядку та на умовах договору не повернув, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про нарахування комісії у період з 24 травня 2024 року до 22 липня 2024 року не відповідають наданим у справі доказам та умовам укладеного договору та додаткового договору.

Так, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі положень ст. 512, 514, 516, 1077, 1078, 1082 ЦК України надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Оскільки до ТОВ «ФК«Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги заборгованості до відповідача, останнім в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем у період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року здійснено нарахування відсотків за стандартною відсотковою ставкою у сумі 9600 грн. У даному випадку відсотки нараховано у межах погодженого строку надання кредиту зазначеному у п.1.3 Договору. Можливість нарахування відсотків після переходу права вимоги до позивача передбачена п. 1.1 Договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024 року.

Таким чином нарахування комісії за обслуговування кредиту позивачем не проводилось.

Також не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що на суму коштів, яка була отримана відповідно до Додаткового договору від 19.10.2023 року не повинно бути нарахувань за відсотками, оскільки умовами ні основного ні додаткового договору не передбачено нарахування відсотків на цю суму.

В той же час, Додатковим договором до договору №4051669 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.10.2023 року було передбачено внесення змін до п.1.2 договору та викладено цей пункт у наступній редакції: « На умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені Договором. Загальний розмір кредиту складає 8000 грн.»

Крім того, пунктами 1.5 та 1.6 Додаткового договору від 19.10.2023 року сторони передбачили, що строк договору та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п.1.3 Договору. За користування кредитом нараховуються проценти на умовах встановлених п.1.4 Договору. Відповідно до Додаткового договору від 19.10.2023 року договором вважається Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 від 12.10.2023 року.

Отже, сторонами Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.10.2023 року за № 4051669 та Додаткового договору від 19.10.2023 року до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 були погоджені всі істотні умови в тому числі і суму кредиту, розмір відсотків та період їх нарахування.

Колегія суддів апеляційного суду перевіряючи правильність проведених розрахунків заборгованості приходить до висновку про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Згідно з п. 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положения" доповнено пунктом 1 згідно із Законом N 3498-IX від 22.11.2023).

Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону N 3498-IX визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.10.2023 року за № 4051669 та Додатковий договір від 19.10.2023 року до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», однак після набрання чинності цим Законом строк дії договору продовжувався, відтак положення цього Закону застосовуються до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.10.2023 року за № 4051669 та Додаткового договору від 19.10.2023 року до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669, на підставі яких з відповідача стягується заборгованість.

Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.10.2023 року за № 4051669 та Додатковим договором від 19.10.2023 року до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховано в межах строку дії кредитного договору та за процентною ставкою, визначеною його умовами, що свідчить про правомірність їх нарахування.

Однак, враховуючи встановлений частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, починаючи з 24 грудня 2023 року протягом перших 120 днів, тобто до 21 квітня 2024 року розмір процентної ставки для нарахування відсотків за користування кредитними коштами не міг перевищувати 2,5 % в день від залишку неповерненої суми кредиту, а з 22 квітня 2024 року 1.5 % до 19.08.2024 року.

Нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося з 12.10.2023 року по 19.10.2023 року за стандартною відсотковою ставкою 2.00% на суму кредиту 4000 грн, з 20.10.23 по 22.07.2024 за стандартною відсотковою ставкою 2% на суму кредиту 8000 грн та в межах 360 денного строку, що відповідає пунктам 1.3 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.10.2023 року за № 4051669 та Додаткового договору від 19.10.2023 року до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669.

З огляду на вимоги положень частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» відсотки за процентною ставкою 2.00 % підлягали нарахуванню лише до 22.04.2024 року.

Оскільки за період з 22.04.2024 року до 22.07.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1.5 %, кредитодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами за цей період в розмірі 11040 грн ( (8000 грн. х 1,5 % х 92 дні = 11040 грн.)

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 39998,61 грн ( 640 грн за період з 12.10.2023 року по 19.10.2023 року, + 28318,61 грн за період з 20.10.2023 року по 21.04.2024 року, + 11040 грн за період з 22.04.2024 року по 22.07.2024 року =39998,61 грн)

Отже, заборгованість ОСОБА_1 за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.10.2023 року за № 4051669 та Додатковим договором від 19.10.2023 року до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4051669 становить 47998,60 грн., з яким 7999,99 грн. заборгованість за кредитом, а 39998,61 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами нарахованими за перід з 12.10.2023 року по 22.07.2024 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору (п. 4.10) передбачено встановлення денної процентної ставки у 3,00 %, знижена 0.75% у перші 21 день та 2.50% протягом базового періоду ( п.10.1) у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.

З урахуванням викладеного, заборгованість за відсотками за укладеним між сторонами договором з урахуванням меж заявлених вимог та приписів ЗУ № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» підлягає до стягненню в сумі 47998,60 грн.

Враховуючи, що звертаючись до суду позивач виокремив суму заборгованості за відсотками нарахованими первісним кредитором та позивачем і судом першої інстанції в резолютивній частині визначено до стягнення суми заборгованості за відсотками з урахуванням заявлених позовних вимог, то колегія суддів ввжає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за відсотками за період з 12.10.2023 року по 23.05.2025 року у сумі 32798.61грн та за нарахованими позивачем відсотками за 60 календарних днів з 24.052024 по 22.07.2024 року у сумі 7200 грн.

Отже апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині визначеного до стягнення з відповідача на користь позивача загального розміру заборгованості, заборгованості за відсотками, нарахованими позивачем відсотками за 60 календарних днів.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» зазначало про необхідність відшкодування їй судових витрат в розмірі 10000 грн понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги.

Представництво інтересів позивача у даному провадженні в суді першої інстанції здійснював адвокат Столітній М. М. на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги № 17/07-2024 від 17 липня 2024 року, Заявки № 5794 на виконання доручення до Договору № 17/07-2024 від 17 липня 2024 року, Ордеру серії АІ № 1743823 від 13 листопада 2024 року (арк. с. 2223, 37, 84-85).

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, до позовної заяви додані: Акт прийому-передачі виконаних робіт від 13 листопада 2024 року (арк. с. 51-52).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що обсяг та розмір наданих адвокатом позивача послуг та виконаних робіт є обґрунтованими, оскільки у повній мірі узгоджується з матеріалами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд зменшити розмір стягнутих судових витрат на професійну правничу допомогу посилаючись на їх завищений розмір та не співмірність із категорією та складністю справи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими доводами апеляційної скарги та вважає, що з урахуванням висновків за результатами перегляду даної справи про часткове задоволення позонивх вимог та враховуючи складність справи, а також об`єм виконаної роботи адвокатом, заочний розгляд справи, відмову у задоволенні заяви про перегляд зочного рішення, та ввжає, що достатнім розміром відшкодуванням понесених стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції є 4000 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 просив також стягнути на його користь судові витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 8000 грн.

На підтвердження понесення таких витрат надав суду Договір № 135 від 10.04.2025 року про надання правової допомоги; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 135 від 10 квітня 2025 року; акт виконаних робіт від 14.04.2025 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер № 1123072.

Так, згідно акту виконаних робіт від 14.04.2025 року Адвокатським об`єднанням Кушнеренко та партнери» був наданий ОСОБА_1 наступний об`єм робіт: консультування щодо підстав та порядку подання апеляційної скарги у справі з приводу стягнення заборгованості, вивчення судової практики, написання та подання апеляційної скарги. На що адвокатом було витрачено 5 годин.

Колегія суддів апеляційного суду врахувавши об`єм виконаних робіт та час витрачений на консультування відповідача та складання апеляційної скарги, а також її часткове задоволення приходить до висновку про часткове задоволення клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 600 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК«Фінтраст Україна» було заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу із зазначенням розміру понесених витрат та додано до відзиву договір на надання професійної правничої допомоги № 07/07-2022 від 07.07. 2022 року, ордер № 1589644; звіт про надання правової допомоги згідно до Договору 07/07-2022 від 07.07. 2022 року; платіжна інструкція №6439 від 27 травня 2025 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Від сторони відповідача не надійшло заперечень на заяву ТОВ «ФК«Фінтраст Україна» щодо розподілу судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а оскаржуване судове рішення змінено в частині визначеної до стягнення суми кредитної заборгованості, також враховуючи шо зміст позовної заяви та відзиву є схожими за змістом, приймаючи до уваги що стороною відповідача не надано заперечень чи клопотань щодо розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на його користь 3000 грн.

Як вбачається відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З позовної заяви вбачається, що ТОВ «ФК«Фінтраст Україна» просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 51838.27 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 47998,60 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 92.59%. При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 32798.61грн судового збору (а.с.103). У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2242.90 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (2422.40 х 92.59%%).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом апеляційної інстанції стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 47998,60 грн, що становить 92.59% від оспорюваної суми. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 4572 грн (а.с.220,231). Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 338.78 грн (4572 х7.41 %) судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п.1 ч.1 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2025 року в частині визначеного до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» загального розміру заборгованості, суми процентів за користування кредитом та нарахованих процентів за 60 календаргих днів, судового збору; витрат на професійну правничу допомогу - змінити, зменшивши : загальний розмір заборгованості з 51838.27 грн до 47998,60 грн ; суму процентів за користування кредитом з 34238.28 грн до 32798.61 грн; нараховані позивачем проценти за 60 календаргих днів з 9600 грн до 7200 грн; судовий збір з 2422.40 грн до 2242.90 ; витрати на професійну правничу допомогу з 10000 грн до 4000 грн .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» ( місце знаходження: 03150 м. Київ, вулиця Загородня, 15 офіс 118/2, ) 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 338.78 грн та 600 грн за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: