Номер провадження: 22-ц/813/4199/25
Головуючий у першій інстанції Чорнуха Ю. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Голосної Аліни Володимирівни, представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року, постановленого під головуванням судді Чорнухи Ю.В., повний текст рішення складений 31 грудня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 13856,49 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08.08.2023 року у м. Одеса по вул. Маршала Говорова, 18 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу Chevrolet Orlando, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зазначеної ДТП транспортний засіб Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження. Згідно довіреності від 06.03.2024 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 бути уповноваженим представником та здійснювати будь-які дії, необхідні для виконання повноважень, наданих цією довіреністю. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність винного водія була забезпечена в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № 215822733. Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2023 року у справі № 522/16367/23, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія транспортного засобу Chevrolet Orlando, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 . Згідно висновку про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 09-D/13/25 від 16.08.2023 року вартість відновлювального ремонту складає 33368,70 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ становить 22112,21 грн. Франшиза за полісом складає 2600,00 грн. На підставі вказаного висновку страховиком було розраховано суму страхового відшкодування та виплачено на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, розмір якого не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого транспортного засобу Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Таким чином, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 13856,49 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Голосна А.В., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки ОСОБА_1 , хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, так як діяв на підставі довіреності та має право вимагати відшкодування шкоди, завданої майну.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 06.03.2024 року ОСОБА_4 видав довіреність ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які діють незалежно один від одного, бути його представником з питань купівлі, державної реєстрації транспортних засобів, проведення їх технічного ремонту та обслуговування, передачі в найм тощо. Довіреність зареєстрована в реєстрі за № 188, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жидєльовою А.Ю., видана строком на п`ять років та дійсна до шостого березня дві тисячі двадцять дев`ятого року, без права продажу транспортних засобів, без права виїзду за кордон, з правом повного або часткового передоручення іншим особам.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що 08.08.2023 року у м. Одеса по вул. Маршала Говорова, 18 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу Chevrolet Orlando, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зазначеної ДТП транспортний засіб Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження.

Згідно висновку, наданого позивачем про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 09-D/13/25 від 16.08.2023 року вартість відновлювального ремонту складає 33368,70 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ становить 22112,21 грн. Франшиза за полісом складає 2600,00 грн.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Із постанови суду вбачається, що 08.08.2023 року о 16 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Сhevrolet Orlando, державний номерний знак НОМЕР_4 , по вул. Академічній 11, у м. Одесі, під час руху заднім ходом не впевнився в безпеці та скоїв зіткення з автомобілем Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_9 , чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність винного водія була забезпечена в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № 215822733.

Із угоди про розмір страхового відшкодування укладеної 21.08.2023 року між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_4 вбачається, що вони досягли згоди про суму страхового відшкодування, яка визначається з урахуванням франшизи, яка складає 2600 грн., в розмірі 17000 грн. (п. 3).

З платіжної інструкції №38145 вбачається, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» 25.08.2023 року сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 17000 грн.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів того, що він був власником пошкодженого автомобіля або керував автомобілем на законних підставах під час його пошкодження внаслідок ДТП. Також суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не була заподіяна майнова шкода, він не був ні власником пошкодженого автомобіля, ні керував ним на законній підставі, а оскільки ОСОБА_1 пред`явив позов від власного імені та у власних інтересах, суд визнав, що позов пред`явлений неналежним позивачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1-2 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху.

Позивач, який правомірно керував транспортним засобом, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, а понад розмір страхового відшкодування, зокрема, франшизи, за рахунок винної особи.

Отже, право на відшкодування завданої майнової шкоди, заподіяної транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, має власник цього транспортного засобу або особа, яка правомірно керувала відповідним транспортним засобом.

Судом вірно встановлено, що позивач не надав суду доказів того, що він був власником пошкодженого автомобіля або керував автомобілем на законних підставах під час його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 08.08.2023 року.

Суд дійшов обґрунтованого висновку що ОСОБА_1 не є належним позивачем, оскільки видання позивачу довіреності на право діяти від імені певної особи не надає йому права діяти у власних інтересах та стягувати на свою користь шкоду, заподіяну довірителю.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Згідно ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа.

Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що видана Фоменко А.В. довіреність надає повноваження ОСОБА_1 , починаючи з 06.03.2024 року бути його представником та діяти від імені ОСОБА_4 у межах повноважень, зазначених у довіреності. Однак, ОСОБА_1 не має права на підставі зазначеної довіреності діяти від власного імені та вимагати сплати на свою користь майнової шкоди, заподіяної пошкодженням 08.08.2023 автомобіля марки Hyundai Sonata, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто захисту підлягає лише порушене право.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку провідмову у задоволені позову ОСОБА_1 , з урахуванням того, що ОСОБА_1 не була заподіяна майнова шкода.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги адвоката Голосної А.В., представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки ОСОБА_1 , хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, так як діяв на підставі довіреності та має право вимагати відшкодування шкоди, завданої майну, колегія судді в залишає без задоволення, оскільки у ОСОБА_1 відсутнє право вимагати відшкодування шкоди, так як він не є власником транспортного засобу та під час ДТП не керував транспортним засобом.

Більш того, ОСОБА_1 , може діяти лише в межах довіреності, виданої ОСОБА_4 , якою передбачено, що у випадку спричинення транспортним засобам пошкодження, Фоменко А.В. надає повноваження укладати договори про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за згаданими договорами грошові кошти (а.с. 17).

Також колегія суддів зазначає, що в довіреності не зазначено конкретного транспортного засобу, а також зі страховою компанією по відшкодуванню страхових виплат, угода укладена саме власником транспортного засобу Фоменко А.В. (а.с. 28).

Також колегія суддів вважає, що на момент розгляду справи, суд першої інстанції, у відповідності до встановлених обставин, правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Голосної Аліни Володимирівни, представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29 серпня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда