П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2025 року місто Київ

справа № 376/561/24

провадження №22-ц/824/1959/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Підодвірним Тарасом Івановичем,

на рішення Сквирського районного суду Київської області від 26 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Батовріної І.Г.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2024 року ТОВ «ФК Європейська Агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 2722402 в розмірі 31019,40 грн., з яких: 6000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 25019,40 грн. - сума заборгованості за процентами; за кредитним договором № 22396-12/2021 в розмірі 8596 грн, з яких: 2800 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5796 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Позов обґрунтовано тим, що 22.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2722402,який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Товариство умови кредитного договору виконало та надало позичальнику кошти, які останній мав повернути, проте свої зобов`язання не виконав.

11.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 11082023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 11.08.2023 до Договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2722402.

Внаслідок невиконання зобов`язання відповідачем, утворилась заборгованість за кредитним договором № 2722402 від 22.12.2021., яка становить 31 019,4 грн. та складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 6 000 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 25 019,4 грн.

26.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 22396-12/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Товариство умови кредитного договору виконало та надало позичальнику кошти, які останній мав повернути, проте свої зобов`язання не виконав.

31.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 22396-12/2021.

Внаслідок не виконання зобов`язання відповідачем, утворилась заборгованість за кредитним договором № 22396-12/2021 від 26.12.2021, яка становить 8 596 грн. та складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 2 800 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 5 796 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 39 615,40 грн., а також судові витрати.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 26 червня 2024 року частково задоволені позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за договором № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2021, яка становить 31 019,40 грн., та складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 6 000 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 25 019,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021 від 26.12.2021, яка становить 5 320 грн., та складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 2 800 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 2 520 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 776,67 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Підодвірний Т.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Зазначає про те, що матеріали справи не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 22.12.2021 № 2722402, від 26.12.2021 № 22396-12/2021 відбулось в порядку визначеному чинним законодавством. Так, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладенні договору.

Вважає, що жодного доказу видачі кредиту на рахунок відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі позивачем не подано.

Зазначає, що картка обліку договору (розрахунок заборгованості), яка надана суду позивачем, не є доказом наявності заборгованості, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом.

Вказує, що навіть якщо переказ коштів здійснювався небанківськими фінансовими установами, первинні бухгалтерські документи та виписки з рахунків первісного кредитора відповідні вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті та правових висновків Верховного Суду у кредитних справах, мають бути збережені і надані суду, ніяких винятків для небанківських установ немає.

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи відповідача та дійшов передчасних висновків щодо видачі кредитних коштів саме кредитодавцем відповідачу та існування заборгованості перед позивачем, не дослідив повністю надані докази та неправильно встановив всі обставини справи, що мало наслідком ухвалення оскаржуваного рішення.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не скористався можливістю для подачі до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (у редакції на дату подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та електронного примірника апеляційної скарги до електронного суду ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного суду представника відповідача Носанчука М.Л.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що між ТОВ «Лінеруа Україна» та ОСОБА_1 22.12.2021 укладено договір № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 10-16).

За умовами договору ТОВ «Лінеруа Україна» надало відповідачу грошові кошти в сумі 6000,00 грн. строком на 360 днів, базова процентна ставка 1,99 % в день, 29 653,85 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 48 984,00 грн. (а.с.10).

Договір № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2021 року та паспорт споживчого кредиту було підписано ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором Н837.

Також відповідач, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором Н837, підписав додаток № 1 до договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.12.2021 року, у якому міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 17).

Відповідно до Додаткового договору про прощення (анулювання) боргу до Договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.07.2023 року відповідач зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. у термін до 16.07.2023, у свою чергу товариство звільняє ОСОБА_1 від обов`язку сплатити решту частини основного боргу за договором у сумі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. (а.с.18).

Відповідач підписав даний Додатковий договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до Додаткового договору про прощення (анулювання) боргу до Договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.07.2023 року відповідач зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн. 00 коп. у термін до 23.07.2023, у свою чергу товариство звільняє ОСОБА_1 від обов`язку сплатити решту частини основного боргу за договором у сумі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. (а.с.19).

Відповідач підписав даний Додатковий договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до Додаткового договору про прощення (анулювання) боргу до Договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.07.2023 року відповідач зобов`язується погасити частину основного боргу за договором у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. у термін до 31.07.2023, у свою чергу товариство звільняє ОСОБА_1 від обов`язку сплатити решту частини основного боргу за договором у сумі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. (а.с.20).

Відповідач підписав даний Додатковий договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

11.08.2023 між ТОВ «Лінеруа Україна» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 11082023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеруа Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників (а.с. 21-23, 151-159).

Відповідно до акту прийому - передачі реєстру боржників до договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023 ТОВ «Лінеруа Україна» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників кількістю 6063 (а.с.24, 161).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023 укладеного між ТОВ «Лінеруа Україна» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 31 019,4 грн. (а.с. 163-165).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 2722402 від 22.12.2021 станом на 11.08.2023 непогашена заборгованість становить 31 019,4 грн. (а.с.115-126).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 2722402 від 22.12.2021 за період з 11.08.2023 по 31.01.2024 станом на 31.01.2024 непогашена заборгованість становить 31 019,4 грн. (а.с.26).

26.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021 (а.с. 33-34).

За умовами договору ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало відповідачу грошові кошти в сумі 2800,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 24.01.2022 року, процентна ставка 3,00 % в день, 1095,0 % річних (а.с.33).

Договір про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021 від 26.12.2021 року та інформацію та контактні дані кредитодавця було підписано ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0163.

Також відповідач, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором W0163, підписав додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021 від 26.12.2021, у якому міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 35).

31.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників (а.с. 36-38, 135-143).

Відповідно до акту прийому - передачі реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників кількістю 5577 (а.с.39, 145).

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 8 596,00 грн. (а.с. 147-149).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 22396-12/2021 від 26.12.2021 року непогашена заборгованість становить 8 596,00 грн. (а.с.129-134)

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 2722402 від 22.12.2021 року за період з 31.01.2023 ро 31.01.2024 року станом на 31.01.2024 року непогашена заборгованість становить 8 596,00 грн. (а.с. 41)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із встановленого факту укладення між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та договору про надання фінансового кредиту між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» і ОСОБА_1 ..

Перевіряючи доводи відповідача щодо факту отримання відповідачем грошових коштів за двома договорами, суд першої інстанції дійшов висновку, що хоча позивачем не надано суду первинних документів, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», проте надано листи від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», у яких зазначено факт успішності проведення транзакцій по переказу коштів. У свою чергу, відповідачем, як власником карткових рахунків, також не надано виписку по карткових рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які б могли підтвердити факт неотримання вказаних грошових коштів. Відповідач та його представник не надали доказів того, що банківські картки, на які перераховано суми кредитних коштів/позики, йому не належать, або того, що кошти на такий рахунок не надходили. Окрім того, позивачем надано копії додаткових договорів про прощення (анулювання боргу у загальному розмірі 10200 грн., підписаних електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового індикатора, що у свою чергу слугує доказом підтвердження факту отримання і користування ОСОБА_1 кредитними коштами. Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором № 2722402 від 22.12.2021 у сумі 6000 грн. та договору №22396-12/2021 від 26.12.2021 в сумі 2800 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що перехід права вимоги до позивача відбувся із дотриманням вимог законодавства, окрім того договори про відступлення права недійсними не визнавалися та на даний час не скасовані. Саме по собі неповідомлення боржника про перехід права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Встановивши, що відповідач не виконує умови договору № 2722402 від 22.12.2021 у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 31019,4 грн., суд дійшов висновку про те, що саме така сума має бути стягнута з відповідача, оскільки нарахування процентів передбачено умовами кредитного договору, розмір яких складає 1,99% в день згідно з графіком платежів, з яким відповідач ознайомився, про що свідчить його підпис. З моменту отримання права вимоги позивач не змінював розрахунок заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості за відсотками за договором про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021, суд першої інстанції врахував, що позивач проценти нараховував після закінчення строку кредитування, тобто після 24.01.2022, що суперечить вимогам закону та правовим висновкам Верховного Суду. А тому вважав, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі встановленому у договорі, тобто 5320 грн. (2800 грн. + 2520 грн.).

Колегія суддів погоджується із висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем факту укладення ОСОБА_1 22.12.2021 з ТОВ «Лінеура Україна» договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, та 26.12.2021 з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» договір про надання фінансового кредиту № 22396-12/2021.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про ненадання належних доказів укладання електронного договору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.

Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Суд звертає увагу, що договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.

У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надала жодних доказів несанкціонованого доступу до його особистого кабінету, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.

Доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від імені відповідача, останнім суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно ним шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 22.12.2021та 26.12.2021 року правочину - договорів про надання кредиту, та його підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.

Щодо доводів про недоведеність факту видачі кредиту на рахунок відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підтвердження наявності заборгованості позивачем поданий лист № 2-2902 від 29.02.2024 від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та лист № 2919_26 від 11.04.2024 від ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Відповідно до листа № 2-2902 від 29.02.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 22.12.2021 19:16:18 на суму 6 000 (шість тисяч гривень 00 копійок) грн.., маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua - 126784983, призначення платежу: Зарахування 6000 грн. на карту НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 2.1 Договору № 2722402 про надання коштів на умовах споживчого кредиту: «Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту».

Згідно з листом № 2919_26 від 11.04.2024 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм»» укладено договір на переказ коштів ФК-150920 від 15.09.2020. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 26.12.2021 16:40:04 на суму 2 800 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 127465561, призначення платежу: Зарахування 2800 грн на карту НОМЕР_1 .

Так, позивачем не надано до суду первинних документів, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», проте надано листи від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», у яких заначено факт успішності проведення транзакцій про переказу коштів. У свою чергу, відповідачем, як власником карткових рахунків, також не надано виписку по карткових рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які могли б підтвердити факт неотримання вказаних грошових коштів.

Відповідач та його представник не надали доказів того, що банківські картки, на які перераховано суми кредитних коштів/позики, йому не належать, або того, що кошти на такий рахунок не надходили.

Окрім того позивачем надано копії додаткових договорів про прощення (анулювання) боргу у загальному розмірі 10 200 грн., підписаних електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового індикатора, що у свою чергу слугує доказом підтвердження факту отримання і користування ОСОБА_1 кредитними коштами.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи повинні фіксувати факт здійснення господарської операції. Ця норма не встановлює вичерпного переліку таких документів, а зосереджується на їхній суті. У випадку перерахування коштів через платіжного оператора офіційний звіт платіжного оператора, що детально описує транзакцію (дату, час, суму та реквізити карткового рахунку позичальника, на який були зараховані кошти), є належним та допустимим первинним документом, що беззаперечно підтверджують факт перерахування грошових коштів позичальнику. Вони фіксують всі етапи господарської операції від кредитора до позичальника через платіжного оператора.

Згідно із Законом України «Про електронні довірчі послуги», електронні документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом (КЕП), мають таку ж юридичну силу, як і паперові документи.

У змагальному процесі кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач, посилаючись виключно на формальні заперечення щодо форми доказів позивача, не заперечує сам факт отримання ним грошових коштів на свій картковий рахунок. Більше того, відповідач не надав власних доказів (зокрема, виписки з його карткового рахунку), які б спростовували факт зарахування коштів, а також не заявляв клопотань про витребування таких доказів судом. Така процесуальна поведінка, яка полягає у запереченні доказів позивача без фактичного спростування основного предмету доказування та без використання передбачених ЦПК України процесуальних механізмів для доведення своєї позиції, свідчить про недобросовісне здійснення відповідачем своїх процесуальних прав.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність позивачем факту набуття права вимоги до ОСОБА_1 .

Отже встановивши, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 31 019,40 грн. (6 000 грн. основного боргу та 25 019,40 грн. відсотків) за кредитним договором № 2722402 тау розмірі 5 320 грн.(2 800 грн. основного боргу та 2 520 грн. відсотків) за кредитним договором № 22396-12/2021, суд першої інстанції врахувавши положення ст. ст. 525, 526, 629, 1054 ЦК України, Закон України «Про електронну комерцію», дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі у розмірі 36 339,40 грн та судових витрат у розмірі 2 776,67 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Підодвірним Тарасом Івановичем, залишити без задоволення.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 26 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус