Справа № 190/974/25
Провадження №2/190/484/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м.Пятихатки

П?ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої судді Кудрявцевої Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) в приміщенні суду міста П?ятихатки Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив :

Позивач - ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №93256, відповідно до якого відповідач засвідчив, що ознайомився з індивідуальною частиною договору, графіком платежів за першим траншем, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною договору. Відповідно до умов договору, типом кредиту є кредитна лінія, кредит надається з метою задоволення потреб позичальника окремими траншами. Перший транш в сумі 35556,00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення договору шляхом перерахування на карту/рахунок позичальника та шляхом погашення заборгованості згідно п.2.5 індивідуальної частини договору. Загальний строк кредитування за договором становить 730 днів. Проценти за першим траншем нараховуються за ставкою 160,00 % річних. В подальшому, 28.01.2025 року було укладено договір факторингу №28012025, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №93256. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до ОСОБА_1 , за договором №93256. Також зазначає, що відповідач не виконував умов кредитного договору належним чином, внаслідок чого станом на момент подання позовної заяви утворилась заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальна заборгованість за договором кредитної лінії №93256 від 25.12.2021 року становить у сумі 102 787 грн. 96 коп., з яких: 35306,80 грн, заборгованість за тілом кредиту, 642080,16 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 3201,00 грн. заборгованість за комісіями. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 102787 грн. 96 коп. за кредитним договором №93256 від 25.12.2021 року, а також судовий збір в розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

04.06.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сербін Б.О. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає, просить застосувати строки позовної давності та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що в обгрунтування наявності обставин, на які посилається позивач, як на підстави позову, повинні здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень. Вважає, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 64280,16 грн. та 3201,00 грн. не є співмірною сумі кредиту у розмірі 35306,80 грн. за договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Також вважає, що розмір витрат на професійно правничу допомогу документально не обгрунтований та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Тому зазначає, що в данному випадку реальним у разі винесення рішення про задоволення позову, необхідним, співмірним та справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача не 25000,00грн. витрат на провесійну правничу допомогу, а 1500,00 грн.

10.06.2025 року представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» - Сердійчук Я.Я. через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідно до п.12 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Відповідно до п.19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введенного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, перебі позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже строки позовної давності не були пропущені позивачем, а тому посилання відповідача на пропущення стороків позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необгрунтованими, а тому вважають, що заява про застосування пропуску строків позовної давності не підлягає задоволенню. Просять задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи (без виклику сторін), керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступного висновку.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 25.12.2021 р. відповідач ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» із заявою на видачу кредиту №100344286. (а.с.10).

25.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії №93256, відповідно до якого ліміт кредитної лінії не може перевищувати 91112,00 грн.. Кредитний договір підписаний власноручно відповідачем, що підтверджується копією договору про споживчий кредит (індивідуальна частина). (а.с.5-6).

Перший транш в сумі 35556,00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 32000,40 грн. на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 у національній валюті; у розмірі 3555,60 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5. індивідуальної частини (п.2.5 Договору).

Другий транш в сумі, що не може перевищувати 55556,00 грн.

П.2.3 проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 160,00% річних . Проценти за користування другим траншем кредиту нараховуються за ставкою, не може перевищувати 550.00% річних.

Відповідно до п.2.4. Договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу складає 200,00 грн.

Пунктом 2.5. Договору передбачено комісію за надання першого траншу в розмірі 3555,60 грн., яка нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору.

Загальний строк кредитування за цим договором складає 1462 днів.

Строк, на який надається перший транш складає 730 дні (п.2.6.1 Договору).

Загальні витрати за першим траншем складають 84184,32 грн.

Загальні витрати за другим траншем не перевищать 124269,96 грн..

До матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту, в якому містяться істотні умови договору, який підписав відповідач ОСОБА_1 , власноруч, де вказано, що сума кредитного ліміту становить 91112,00, перший транш 35556,00, другий транш 55556,00 грн.; загальний строк кредитування 1462 днів, строк на який надається перший транш 730 днів, строк другого траншу від 84 днів до 24 місяців; спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом на рахунки позичальника; процентна ставка за перший транш 160,00% річних, другий транш 550,00%; тип процентної ставки фіксована (а.с.8-9).

На виконання кредитного договору ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» перерахувало відповідачу грошові кошти в сумі 32000,40 грн., (поповнення картки Приват-24 юр.осіб) призначення платежу:ІПН вказаний відповідача : надання фінансового кредиту за кредитним договором №93256 від 25.12.2021 року), що підтверджується платіжним дорученням №CRD_369294 від 25.12.2021р. (а.с.30).

Тобто, позивачем надано суду докази щодо видачі відповідачу кредитних коштів у сумі 32000,40 гривень 25.12.2021 року.

Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України, доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 751/861/17 (провадження № 61-28582ск18).

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України» документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер.

Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19.

З розрахунку заборгованості та картки обліку виконання договору №93256, наявних в матеріалах справи вбачається, що відповідач 25.12.2021 року отримав кредитні кошти в сумі 35556,00 грн. та здійснив часткове погашення основного боргу на загальну суму 4989 грн. та процентів в розмірі 4740,80 грн. 25.01.2022 року. Також за період з 25.12.2021 по 25.12.2023р. відповідачу була нарахована комісія в сумі 3201,00 грн, яка не погашена відповідачем, та заборгованість за відсотками 64280,16 грн. (зворот.бік 30 -35,36).

Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З викладеного слідує, що відповідач підписавши вказаний договір, добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Щодо відступлення прав вимоги.

28.01.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу №28012025, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №93256 (а.с.38-42)

Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу №28012025 від 28.01.2025 року від ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 ,н а загальну суму 102787,49 грн,, з якої: 35556,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 64280,16 грн, - заборгованість за нарахованими відсотками, 3201,00 грн. заборгованість за комісією. (а.с.47-50,52).

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.

Згідно ч. 1 ст.1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст.1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують відступлення прав вимоги за кредитним договором від 25.12.2021р. № 93256 від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС».

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості складає 102787,96 грн., з яких: 35306,80 грн. - тіло кредиту, 3201,00 грн. - комісія, 64280,16 грн. - проценти за користування кредитом.

Стороною відповідача даний розрахунок не спростовано, не надано власного розрахунку чи доказів виконання боргових зобов`язань.

При цьому судом враховується, що відповідач здійснив часткове погашення основного боргу в сумі 248,20 грн., та 1,00 грн., (32000,40 грн, - 248,20 грн, -1.00 грн =31751,20 грн.) та процентів у сумі 4740,80 грн, а тому усвідомлював існування даного кредитного договору та визнав зобов`язання за ним.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним договором у розмірі 41529,41 грн, виходячи з розрахунку 41529 грн. 41 коп. (загальний розмір відсотків) "-" 4740 грн. 80 коп. (кошти, сплачені відповідачем у рахунок погашення заборгованості за відсотками), а тому всього підлягають до стягнення відсотки у розмірі 36788,61 грн.

Щодо стягнення заборгованості за комісією.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11,частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20.

Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2023 року по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Як встановлено судом та підтверджується письмовими матеріали справи, відповідач був ознайомлений з умовами наданого кредиту, а також уклав кредитний договір №93256 згідно якого останньому було надано кредит в сумі 35556,00 грн., з яких 32000,40 грн. кредитні кошти було перераховано на його рахунок/картки, а 3555,60 грн. було погашено шляхом заборгованості відповідача за комісією, яка нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення кредиту за ставкою 10,00 % від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, згідно п.2.5 індивідуальної частини кредитного договору.

В зв`язку з чим, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією за кредитним договором №93256 від 25.12.2021 року в сумі 3201,00 грн. є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, оцінивши та дослідивши письмові докази в їх сукупності, а також те, що розгляд справи було призначено без виклику сторін та зважаючи, що відповідач ОСОБА_1 порушив умови договору про споживчий кредит №93256 від 25.12.2021 року, у встановленому порядку та в зазначені строки не погашав в повному обсязі кредит і проценти за користування ним, позивач набув права вимоги за вказаним зобов`язанням на підставі описаного вище договору факторингу, суд дійшов висновку, що позовну заяву ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 68539,81 грн., з яких: 31751 грн. 20 коп. заборгованість за тілом кредиту; 36788,61 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; в іншій частині позовних вимог відмовити.

Щодо строку позовної давності суд виходить з наступного: відповідно до п.12 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Відповідно до п.19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введенного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже позивачем не були пропущені строки позовної давності, а тому посилання відповідача на пропущення позивачем стороків позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

За правилами ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані частково, а відтак підлягають до часткового задоволення, зокрема, в частині наявності заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами за кредитним договором, що у сукупності становить суму заборгованості у розмірі 68539,81 грн...

У зв`язку із частковим задоволенням позову у розмірі 68539,81 грн, що складає 66,68% від ціни позову (68539,81 х 100 :102787,96), на відповідача, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України слід покласти відшкодування зі сплати судового збору на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 2019 грн. 07 коп. (3028,00:100 х 66.68 %).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію Договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 року, укладеного між адвокатом Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особі керуючого партнера Бурдюг Т.В., та ТОВ «Факторинг Партнерс»; Прайс лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку на надання юридичної допомоги №1106 від 01.03.2025 року; Витяг з Акту №7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 року, згідно якої сума витрат на професійну правничу допомогу складає 25000,00 грн, з яких увійшли послуги: з приводу надання усної консультації з вивченням документів на яку витрачено 2 год. часу за 1 годину, що склало 4000.00 грн, підготовка пропозицій на яку витрачено 3 години часту вартістю 2000,00 грн, що склало 6000,00 грн, та складання позовної заяви на яку витрачено 5 годин часу вартістю 3000,00 грн. за годину, що склало 15000,00 грн..(а.с.57-61)

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4ст. 137 ЦПК України.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали цивільної справи, враховуючи принципи розумності, співмірності й нескладності справи, враховуючи, що матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив значний час, розгляд справи проводився у спрощеному провадженні без виклику сторін, суд, приходить до висновку щодо зменшення заявлених до стягнення позивачем витрат до 5000,00 грн., що відповідає засадам розумності та співмірності, характеру наданої правової допомоги.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором №93256 від 25.12.2021 року в сумі 68539 (шістдесят вісім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 81 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2019,07 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», адреса місця знаходження:03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, код ЄДРПОУ 42640371.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Головуюча суддя Ю.В.Кудрявцева