н/п 2/490/15/2025 Справа № 490/7044/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Вознюк Д.І.,

за участі позивача та представника відповідача адвоката Ткачук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ :

08 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики в загальній сумі 62100,00 грн.

В обгрунтування позову посилається на те, що 08 серпня 2015 року він позичив ОСОБА_3 2500 доларів США, про що той написав відповідну розписку. Проте відповідач до 01.01.2026 року своє зобов`язання не виконав.

Спочатку він погодився виплатити суму боргу частинами до 01.06.2026 року , проте борг не повернув і в ці строки.

Заочним рішенням суду від 04 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за позиковим зобов`язанням у розмірі 62100 (шістдесят дві тисячі сто) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 621 грн. 00 коп.

Ухвалою Центрального районного суду від 30.04.2024 року прийнято до розгляду заяву представника ОСОБА_2 - адвокатки Ткачук Ю.І. про перегляд заочного рішення від 04.10.2016 року у справі №490/7044/16 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Ухвалою суду від 26 червня 2024 року поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня 2016 року по цивільній справі № 490/7044/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Скасовано и заочне рішенняЦентрального районногосуду м.Миколаєва від 04 жовтня 2016 року у справі№ 490/5491/20 по цивільній справі № 490/7044/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження .

В подальшому позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якому просив стягнути з відповдіача на його користь борг за договором позики у розмірі 2500,00 доларів США, яка прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача адвокат Ткачук Ю.В. заперечувала щодо заяви про збільшення позовних вимог, як з процесуальних питань, так і щодо того, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Представник відповідача подала відзив на позов, в якому просила відмовити у його задволенні в повному обсязі.

Відповідач знайшов у мережі Інтернет оголошення про продаж автомобіля BMW 330d, 2004 р.в., номерний знак республіки Придністров`я НОМЕР_1 , який продавався у м. Миколаєві. Влітку 2015 рокувВідповідач зв`язався з продавцем , яким був ОСОБА_1 і сторони домовилися про укладення договору купівлі продажу даного автомобіля. Сторони домовились, що вартість автомобіля BMW 330d, 2004 р.в., становитиме 7 500, 00 (сім тисяч п`ятсот) доларів США. За домовленістю сторін відповідач одразу передав позивачу 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США, а залишок перераховував протягом року на картковий рахунок його цивільної дружини ОСОБА_5 ( НОМЕР_2 ) іпн НОМЕР_3 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію цього ТЗ він належав ОСОБА_6 . ОСОБА_1 запевнив ОСОБА_2 , що це його сестра і дав відповідачу її довіреність на право керування цим автомобілем. При цьому ОСОБА_1 написав і передав відповідачу розписку про отримання 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США (копія додається).

В березні 2016 року ОСОБА_1 запропонував Відповідачу обміняти цей автомобіль (BMW 330d, 2004 р.в.) на інший автомобіль (BMW X5 д.н. НОМЕР_4 ) з доплатою в розмірі 7 800,00 (сім тисяч вісімсот) доларів США. 13.03.2016 Відповідач на автомобілі BMW 330d, 2004 р.в., номерний знак республіки Придністров`я НОМЕР_5 , приїхав у м. Миколаїв, зустрівся з ОСОБА_1 на вул. Адміральській, оглянув автомобіль BMW X5 д.н. НОМЕР_6 та здійснив тестову поїздку. Автомобіль відповідача задовольнив, він передав ОСОБА_1 7 800,00 (сім тисяч вісімсот) доларів США, автомобіль BMW 330d, ключі від нього та свідоцтво про його реєстрацію, отримав від Позивача автомобіль BMW X5, ключі від нього та свідоцтво про його державну реєстрацію.

Те, що автомобіль BMW 330d, 2004 р.в., номерний знак республіки Придністров`я НОМЕР_5 вибув з володіння відповідача підтверджується оголошенням на сайті auto.ria.com станом на 28.03.2024 року про продаж даного автомобіля, розміщеного позивачем. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію автомобіль BMW X5 належав ОСОБА_7 .

Однак, після передачі автомобіля BMW X5, 28.03.2016 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Центрального ВП ГУНІ про незаконне заволодіння Відповідачем автомобілем BMW X5. За даним фактом було розпочато кримінальне провадження за ст. 289 КК України і в подальшому було накладено арешт на вказаний автомобіль, який вони оглянули 30.04.2016 разом з слідчим Ленінського ВП ГУНІ та оперуповноваженим управління кримінальної поліції ГУНП , а 13.05.2016 вказані особи фактично вивезли з охоронюваної стоянки вищевказаний автомобіль BMW X5. 08.04.2016 в результаті трасологічного дослідження відповідачу стало відомо, що ідентифікаційний номер вказаного автомобіля BMW X5 змінювався шляхом видалення номерної наклейки і елементів первинних знаків номера на номерній площадці кузова та подальшого нанесення кустарним способом видимих знаків. Про дану обставину відповідач повідомив по телефону ОСОБА_1 та просив повернення своїх коштів, а також попереднього автомобіля. Проте позивач всіляко уникав переговорів та зустрічі з цього приводу. Фактично ОСОБА_1 шахрайським шляхом заволодів належним ОСОБА_2 майном - автомобілем BMW330d та грошовими коштами в розмірі 7 800,00 (сім тисяч вісімсот) доларів США.

По суті заявлених вимог: 08.08.2015 року відповідачем дійсно було написано розписку, проте реальних коштів від позивача він не отримував. Натомість, розписка була надана позивачу як гарантія розрахунку за договором купівлі-продажу автомобіля марки BMW 330 d, 2004 року випуску, номерний знак республіки Придністров`я НОМЕР_5 , укладеного між позивачем та відповідачем тієї ж дати (08.08.2015 року), про що свідчить розписка від 08.08.2015 року надана ОСОБА_1 ОСОБА_2 про передачу 5 000.00 (п`ять тисяч) доларів США за автомобіль марки BMW330d, про отримання яких ОСОБА_1 власноручно написав і видав ОСОБА_2 розписку.

2 500.00 доларів США ОСОБА_2 протягом року перерахував на картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Приватбанк» на ім`я дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , на підтвердження чого надається довідка банку. Таким чином, Відповідач повністю виконав грошові зобов`язання перед позивачем.

В свою чергу, станом на момент отримання від відповідача 5000.00 (п`ять тисяч) доларів США за автомобіль марки BMW330d, станом на момент подання даного відзиву позивач не був власником вказаного автомобіля, та не мав законного права відчужувати вказаний автомобіль. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію цього ТЗ він належав ОСОБА_6 . ОСОБА_1 запевнив Відповідача, що це його сестра. Також, автомобіль марки BMW330d, за який відповідач повністю розрахувався з позивачем так і не перейшов у власність відповідача і залишився у користуванні позивача і власності ОСОБА_6 .

Також в позовній заяві позивач зазначає, що звертався до відповідача з Претензією повернути суму позики до 01.03.2016 року за чітко визначеною адресою: АДРЕСА_1 (адреса реєстрації Позивача). Ксерокопія даної претензії не завірена належним чином міститься в матеріалах справи. Однак, ОСОБА_2 наявну в матеріалах справи та/або будь-яку іншу претензію про повернення суми позики від позивача не отримував, належних доказів направлення даної претензії відповідачу та отримання її відповідачем до матеріалів справи не надано. Також, в матеріалах справи міститься відповідь відповідача датована 22.01.2016 року, якою відповідач начебто погоджується з сумою боргу. Докази відправлення та/ або отримання даної відповіді Позивачем до матеріалів справи не надано. Відповідач не погоджується з належністю даної відповіді на претензію, так як такий документ Відповідач не готував, не писав, не підписував, позивачу не направляв. Відповідач заявляє, що підпис на вказаному документі не належить відповідачу і є підробленим.

Написання відповідачем боргової розписки було пов`язано з відсутністю, при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля марки BMW330d, у нього коштів для розрахунку з Позивачем, що підтверджується змістом розписок, а саме те, що 5000,00 доларів США Відповідачем було сплачено, а 2 500,00 доларів США від отримав у безвідсоткову розстрочку, а не позику. Вказаний факт свідчить про відсутність фактичного передання Позивачем коштів в сумі 2 500,00 доларів США відповідачу. Спірна розписка була складена за домовленістю сторін на забезпечення зобов`язання щодо оплати по договору купівлі-продажу автомобіля. І вказані 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) доларів США за домовленості сторін були сплачені позивачу на рахунок дружини позивача. Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу, який, за домовленістю сторін, був замінений позиковим зобов`язанням, тому ці правовідносини повинні регулюватися положеннями ст.1053 ЦК.

За своїм змістом новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Проте, між сторонами договір купівлі-продажу автомобіля марки BMW 330 d, 2004 року випуску, номерний знак республіки Придністров`я Т651ЕС є неукладеним, позивач не був власником даного автомобіля, відповідач повністю розрахувався за даний транспортний засіб з позивачем, однак автомобіль марки BMW330d так і не перейшов у власність та користування відповідача. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що Відповідач фактично грошових коштів не отримував (між сторонами не було договору позики в розумінні ст. 1049 ЦК України), а написав розписку для забезпечення виконання договору купівлі продажу автомобіля марки BMW 330 d, який в подальшому укладено не було (ст. 1153 ЦК України) та зобов`язання за вказаним договором стороною Позивача не виконані, вважають, що підстави визначені ст.ст. 1049, 1153 ЦК України для задоволення позову відсутні.

Протокольною ухвалою суду від 24 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судоовго розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав , просив про його задоволення. Попередньо надав письмові заперечення, в яких зазначає, що дійсно в серпні 2015 року домовився щ ОСОБА_2 про продаж останньому автомобіля марки БМВ за 7500 долларів США, з яких відповідач сплатив йому 5000 доларів США, останні він пообіцяв сплатити до 01 січня 2016 року, тобто 2500 доларів США. Таким чином між ними за домовленістю борг у цій сумі виник з договру купівлі-продажу автомобіля, проте борг був замінений .

Також суду пояснив, що дійсно продавав ОСОБА_2 автомбілі БМВ , які приганяли з Приднестров`я його знайомі.Відповідач мав би знати, що ці автомобілі не зовсім законно прибули до України, але ж він продавав БМВ за дуже низькою ціною, отже відповідча знав, на що йшов. Проте ОСОБА_2 совїх домовленостей перед ним не виконав, не сплатив йому повністю вартість за автомобіль. Що там сталося з підробленим номером автомобіля він точно не знає, автомобіль же був не його, він лише допомагав другу його продавати. ОСОБА_2 дійсно фактично обміняв автомобіль БМВ 330 та автомобіль БМВ Х5, але повністю так і не розрахувався.Ввизнав, що банківський рахунок ОСОБА_8 саме він надав ОСОБА_9 для перерахування коштів за автомобіль. Але ж він небагато перераховував, отже нехай сплачує всю суму боргу за розпискою. Чому автомобілі забрали у ОСОБА_9 він не знає, це ж не були його автомобілі.

Відповідач ОСОБА_2 у минулому судовому засіданні підтвердив усі викладені у відзиві обставини. Зазначив, що не брав у ОСОБА_10 , жодних грошей, розписка дійсно була ним написана власносруч на підтвердження залтшку уми за придбання автомобіля БМВ 330. Він протягом року сплачував ці кошти на рахунок цивільної дружини клименка, який він йому надав. Залишок боргу становив лише 700 доларів США. Потім йому ОСОБА_11 запропонуав обміняти цей автомобіль на кращий автомобіль БМВ Х5 з доплатою. Вони зустрілися, домовилися, він передав кошти на доплату, забрав автомобіль, віддав старий та поїхав до києва. Проте невздовзі його новий БМВ забрали працівники правоохоронних органів за заявою коиенка , що він начеб-то викрав у нього цей автомобіль.потім з`ясувалося ще і те, що автомобіль був з перебитими номерами та перебував у міжнародному розшуку як викрадний і іноземного громадянина та контрабандним шляхом ввезений в Україну через Приднестров`я. Таким чином він через шахрайські дії ОСОБА_11 позбавився як грошей, так і автомобіля. кримінальні справи не розслідувалися, коименко відмовивися йому щось пояснювати та повертати.

Представник відповідача в судовому засідані просила про відмову у задоволенні позові з підтсав, викладених у відзиві та додаткових письмових поясненнях. Відповідач у повному обсязі заперечує проти заявлених позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Позивач не надав суду належні докази, що підтверджували б те, що між ними було укладено договір позики і відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 2500 доларів США. Обставини справи підтверджують, що не має жодного підтвердження того, що гроші передавалися та були отримані за договором позики, хоча 08.08.2015 року Відповідачем дійсно було написано розписку, проте реальних коштів від Позивача він не отримував. Розписка була надана Позивачу як гарантія розрахунку за договором купівлі-продажу автомобіля марки BMW 330 d, 2004 року випуску, номерний знак республіки Придністров`я НОМЕР_5 , укладеного між Позивачем та Відповідачем тієї ж дати (08.08.2015 року), про що свідчить розписка від 08.08.2015 року надана ОСОБА_1 (Позивачем) ОСОБА_2 (Відповідачу). 08.08.2015 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 5 000.00 (п`ять тисяч) доларів США за автомобіль марки BMW330d, про отримання яких ОСОБА_1 власноручно написав і видав ОСОБА_2 розписку. 2 500.00 (дві тисячі п`ятсот) доларів США ОСОБА_2 протягом року Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.08.2025 3 перерахував на картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Приватбанк» на ім`я дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , на підтвердження чого надано довідку банку. Таким чином, Відповідач повністю виконав грошові зобов`язання перед Позивачем, станом на дату подання позову будь-який борг відсутній.

В судовому засіданні, яке відбулось 23.04.2025 року, позивач фактично визнав, що вимагає стягнути з відповідача заборгованість не за договором позики, а за договором купівлі-продажу автомобіля BMW 330d. Отже, заборгованість за договором позики перед Позивачем відсутня. Всі матеріали даної справи свідчать, що ОСОБА_1 намагається шахрайськими діями за допомогою підроблених доказів стягнути з Відповідача неіснуючий борг.

Написання відповідачем боргової розписки було пов`язано з відсутністю, при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля марки BMW330d, у нього коштів для розрахунку з Позивачем, що підтверджується змістом розписок - що свідчить про відсутність фактичного передання Позивачем коштів в сумі 2 500 доларів США відповідачу. Спірна розписка була складена за домовленістю сторін на забезпечення зобов`язання щодо оплати по договору купівлі-продажу автомобіля. І вказана сума за домовленості сторін були сплачені Позивачу на рахунок дружини Позивача. Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу за договором купівлі продажу автомобіля марки BMW330d, а не договором позики.

Зазначає, що стала судова практика Верховного Суду зазначає, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Отже, у даній справі, відповідач передав Позивачу розписку, відповідно до якої відповідач отримав від Позивача грошові кошти у загальному розмірі 2500 доларів США як забезпечення виконання зобов`язання щодо оплати боргу по договору купівлі-продажу автомобіля. Тобто, досліджуючи справжню правову природу договору позики, приходимо до висновку про те, що метою цих правовідносин були не позикові зобов`язання. Існування між сторонами у справі правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов - Позивачем доведено не було - отже, підстави визначені ст.ст. 1049 ЦК України для задоволення позову відсутні.

Також в зв`язку з тим, що позивач повідомив про відсутність у нього оригіналу направленої на адресу ОСОБА_2 претензії про сплату боргу та його відповіді про визнання боргу - проведення судової почеркознавчої експертизи за клоптанням представника відповдіача не є можливим.

Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Як вбачається розписки ( оригінал наявний в матеріалах справи) від 08.08.2015 року , яку написано власноруч відповідачем ОСОБА_2 ( що відповіач визнав в судовому засіданні) , ОСОБА_2 , взявв борг у ОСОБА_1 2500 доларів США. Зобов`язується повернути до 01 січня 2016 року.

В той же день 08.08.2015 року ОСОБА_1 написав розписку , що він отримав від ОСОБА_2 5 000 доларів США в рахунок оплати за автомобіль БМВ 330Д.

Також матеріалами справи підтверджується що автомобіль марки БМВ 330 Д продавець ОСОБА_12 з номером телефону таким самим, як вказаав як свій номер позивач ОСОБА_1 продавав 28 березня 20-16 року за 6870 доларів США.

Також банківською довідкою підтверджується, що в період з 08.08.2015 року по 31.03.2016 року ОСОБА_2 було перераховано на рахунок ОСОБА_5 , який йому зазначив саме позивач, в загальному розмірі 24 300 грн, що в еквіваленті на той час до курсу долара США становило близько 1 000 доларів США.

Вказаний факт визнав в судовому засіданні ОСОБА_1 .

Також на замовлення ОСОБА_2 , було проведено трасологічне дослідження автомобіля БМВ Х5 , д.н.з. НОМЕР_4 , яким встанволено ознаки підроблення ідентифікаційного номера.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.05.2016 року, накладено арешт на автомобіль БМВ Х5 , д.н.з. НОМЕР_4 . Судом встанволено, що цей автомобіль перебував у користуванні ОСОБА_2 , в м.києві , в той час як ОСОБА_1 , заявив про заволодіння цим автомобілем, який йому належав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина статті 2 ЦПК України).

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).)

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).)

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).)

В доктрині приватного права припинення зобов`язання обумовлюється дією правоприпиняючих юридичних фактів. Юридичні факти, що зумовлюють припинення зобов`язання, отримали назву підстав припинення. Припинення зобов`язання - це припинення правового зв`язку його суб`єктів, у яких припиняються суб`єктивні права і обов`язки, що складають зміст зобов`язальних правовідносин (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2023 року в справі № 161/13862/19 (провадження № 61-7868св21).)

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України,договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Згідно зі статтею 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).Під новацією слід розуміти одну з підстав припинення зобов`язання, яка представляє собою домовленість сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 483/2085/16-ц, провадження № 61-33184св18).)

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 (провадження № 61-1178св20).)

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).)

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 зроблено висновок, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона -позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - роботи відповідні правові висновки».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), зазначено, що "договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. У разі встановлення отримання позичальником меншої кількості грошей або речей, ніж вказано в договорі, вважається, що договір був укладений на фактично одержану ним кількість грошей або речей. Законодавством визначено, що момент переходу права власності на предмет позики залежить від того, що саме передається позичальникові за договором. Право власності на готівкові грошові кошти виникає у позичальника в момент фактичної передачі йому таких коштів позикодавцем".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2023 року у справа № 161/11436/21 (провадження № 61-625св22), на яку є посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що:

"за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року в справі № 369/11450/19 (провадження № 61-10412св21), Постанові від 11 червня 2021 року у справі № 753/11670/17 вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких висновків Верховний Суд не встановив».

Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, матеріалами справи підтверджується, що протягом 2016 року ОСОБА_2 неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій ОСОБА_1 щодо обміну автомобілей БМВ 330Д та Х5.

Таким чином, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали місце домовленості щодо розрахунків при купівлі-продажу автомобіля БМВ. І саме при купівлі-продажу автмобіля і була ОСОБА_2 вказана розписка на підтвердження залишку суми розрахунку за ціну автомобіля . Фактично ніякі грошові кошти від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не передавалися. Вказані домовленості та обставини сторонами не оспорюються.

За такого, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з ст. 1046, 1047 ЦК України, оскільки фактично гроші у розмірі 2500 доларів США у борг відповідачеві позивачем не передавалися , у сторін наявна зовсім інша правова природа правовідносин , зобов`язання відповдіача виникли не договру позики, а з договру купівлі-продажу рухомого майна.

Щодо посилання позивача на новацію зобов`язання ( підстава припинення зобов`язання, яка представляє собою домовленість сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами ), то суд не може прийняти такі пояснення до уваги та застосувати положення про новацію боргу до дійсних правовідносин сторін - оскільки, як підтверджується матеріалами справи , ОСОБА_1 фактично не укладав ( та не мав правових підстав) укладати з ОСОБА_2 правочинів щодо продажу ні автомобіля БМВ 330Д, ні автомобіля БМВ Х5. Відповідно , оскільки у ОСОБА_9 не виникло первісне зобов`язання щодо оплати позивачу вартіості вказаних автомобілей, то у ОСОБА_1 відсутнє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини та мотиви суд, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст 4-5,12,76-81,141,263-265,273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 22 серпня 2025 року.

Суддя О.А. Гуденко