Справа № 462/4435/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/3925/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Підлужного В.І.,

за участю : апелянта ОСОБА_1 , представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Соломонко Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Суптеля Володимира Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 17 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересовані особи Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, Залізничний відділу державної виконавчої служби про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року представник заявників Суптель В.О. звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати виконавчий документ, виданий Залізничним районним судом м. Львова у справі №462/4435/15, таким, що не підлягає виконанню.

Заява обгрунтована тим, що в Залізничному відділі державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУ МЮ перебуває провадження за № 71522469 на виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02.10.2020 у справі 462/4435/15 про зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати самочинно встановлену внутрішню збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 5.5 м. Зазначав, що в грудні 2022 року співвласники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 примирилися і уклали мирову угоду про закриття усіх без винятку виконавчих проваджень, які перебували на розгляді Залізничного ВДВС м.Львова. Проте, начальник юридичного відділу Залізничної райадміністрації м Львова, знаючи про укладення мирової угоди між позивачем та відповідачем у грудні 2022 року, в лютому 2023 року від імені третьої особи Залізничної райадміністрації м.Львова отримала виконавчий лист та настояла на відкритті провадження у Залізничному відділі державної виконавчої служби про знесення огорожі. Вважає, що такі дії начальника юридичного відділу є упередженими з огляду на зловживання службовими повноваженнями з підстав помсти ОСОБА_2 , яка писала скарги. У зв`язку із наведеним, просив суд заяву задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 17 грудня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив адвокат Суптель Володимир Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подавши апеляційну скаргу.

Вказує, що в грудні 2022 року співвласники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 примирились і уклали мирову угоду про закриття усіх виконавчих проваджень, які перебували на розгляді Залізничного ВДВС м.Львова.

Проте, Залізнична районна адміністрація м.Львова, знаючи про укладення мирової угоди між позивачем та відповідачем у грудні 2022 року, в лютому 2023 року отримала виконавчий лист та настояла на відкритті провадження у Залізничному відділі державної виконавчої служби про знесення огорожі.

Відмовляючи у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню районний суд з формальних міркувань відмовив у задоволенні заяви, що не сприяє примиренню сторін та призводить до нових загострень та чергових походів до суду.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 17 грудня 2024 року та прийняти нову ухвалу, якою визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Соломонко Ж.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції прийшов до висновку, що всупереч ст. 432 ЦПК України, заявниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а відтак з урахуванням наявності рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.10.2020, що набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню, та відкритого виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що в червні 2015 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про зобовязання вчинити певні дії. В травня 2016 року ОСОБА_3 подав в суд позов до ОСОБА_2 про демонтаж збірно розбірної огорожі.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року позовні вимоги Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_4 , про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати самочинно встановлену на землях комунальної власності міста біля буд. АДРЕСА_1 збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 9,5 м.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 561,20 коп., на користь держави судовий збір у розмірі 561,20 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року в частині задоволення позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 про зобовязання вчинити певні дії скасовано та провадження у справі закрито.

В решті рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради скасовано із закриттям провадження у цій справі, оскільки такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Верховний Суд розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова у складі судді Румілової Н. М. від 01 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Ніткевича А. В., Струс Л. Б., від 23 жовтня 2019 року зазначив, що оскільки касаційна скарга ОСОБА_2 містить доводи лише у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 , а тому законність й обґрунтованість оскаржуваних судових рішень переглядається судом касаційної інстанції лише у цій частині відповідно до вимог статті 400 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Залізничного районного суду від 02.10.2020 у справі за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про демонтаж огорожі,- зобов`язано ОСОБА_2 , співвласницю будинку АДРЕСА_1 , демонтувати самочинну встановлену на землях комунальної власності міста Львова внутрішню збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 5,50 м. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 275, 50 грн.

02.11.2021 Залізничним районним судом м. Львова за заявою стягувача ОСОБА_3 видано виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_2 , співвласницю будинку АДРЕСА_1 , демонтувати самочинну встановлену на землях комунальної власності міста Львова внутрішню збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 5,50 м.

Відповідно до постанови державного виконавця від 10 січня 2023 року, виконавчий лист №462/4435/15-ц виданий 02.11.2021 року про зобов`язання ОСОБА_2 , співвласницю будинку АДРЕСА_1 , демонтувати самочинну встановлену на землях комунальної власності міста Львова внутрішню збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 5,50 м. повернуто стягувачу ОСОБА_3 без виконання у зв`язку з примиренням сторін.

13.02.2023 Залізничним районним судом м. Львова за заявою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради по справі 462/4435/15 було видано виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_2 , співвласницю будинку АДРЕСА_1 , демонтувати самочинну встановлену на землях комунальної власності міста Львова внутрішню збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 5,50 м.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Перелік цих підстав не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені в цій нормі процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із частиною першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична особа або юридична особа чи держава, на користь якої чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частина перша та друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що провадження по справі саме за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради було закрите постановою Львівського апеляційного суду. З новим позовом до ОСОБА_2 Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради не зверталась, а в даній справі бере участь як третя особа а не позивач.

Рішенням Залізничного районного суду від 02.10.2020 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 , який і може бути стягувачем у виконавчому провадженні.

Тому, не набувши прав стягувача у виконавчому провадженні Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради не вправі була отримувати виконавчий лист та пред`являти його до виконання, а тому пред`явлений нею до виконання виконавчий лист від 12.02.2023 року у справі № 462/4435/15, виданий Залізничним районним судом м. Львова, виконанню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу адвоката Суптеля Володимира Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 17 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий листі по справі №462/4435/15, виданий Залізничним районним судом м. Львова 13 лютого 2023 року за заявою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02.10.2020 року про зобов`язання ОСОБА_2 , співвласницю будинку АДРЕСА_1 , демонтувати самочинну встановлену на землях комунальної власності міста Львова внутрішню збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 5,50 м.

Постанова не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено13 серпня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.