Справа № 724/1619/25
Провадження № 2/724/471/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Ковальчук Т.М.

за участі:

секретаря судових засідань: Копайгородського Д.Я.

представника позивача: Боднарюка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин Чернівецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Боднарюк Віталій Іванович, звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 11.06.2012 року, який розірвано рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.03.2025 року. Від сумісного проживання з відповідачем мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею. Починаючи з грудня 2021 року відповідач проживає окремо, так як виїхав за кордон. Фактично з грудня 2021 року відповідач жодної допомоги на утримання спільних дітей не надає, не цікавиться їхнім життям та зовсім не приймає участі у їх вихованні. ОСОБА_2 працездатний, працює водієм міжнародних автомобільних перевезень на підприємстві «Manvesta», має регулярний дохід, а отже, може надавати матеріальну допомогу на утримання їхніх малолітніх дітей.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не меше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття дітей, а також стягнути витрати на правничу допомогу.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 14.05.2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.26).

15.05.2025 року на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача судом відправлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, що підтверджується супровідним листом № 724/1619/25/3563/2025.

24.06.2025 до суду повернувся поштовий конверт, який направлявся на адресу відповідача, з поштовою відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою суду від 25.06.2025 року призначено судове засідання по справі з викликом (повідомленням) сторін (а.с.32).

Подане представником відповідача клопотання про відкладення судового засідання, яке призначено на 11.08.2025 року о 14:30 год у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні, залишено судом без задоволення (журнал судового засідання від 11.08.2025).

Аргументи учасників справи. Подані заяви (клопотання).

12.07.2025 року представником відповідача Валешною О.А. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей, однак не погоджується з твердженнями позивачки щодо ненадання ним фінансової підтримки дітям у період з грудня 2021 року по теперішній час, що ставить його у незручне положення злісного ухилянта від фінансової підтримки синів. Вказує, що відповідач дійсно працює за кордоном та влітку 2024 року позивач разом із дітьми приїзджала до нього на відпочинок, що підтверджується фотосвітлинами долученими до відзиву. У період з 2021 по 2024 рік відповідачем здійснювалися регулярні грошові перекази у іноземній валюті на ім`я дружини. На теперішній час зареєстрованого права власності на нерухоме та рухоме майно у відповідача немає, єдиним його джерелом доходу є робота за кордоном (а.с.39-40,43-57).

14.07.2025 року представником позивача ОСОБА_5 подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.58-60). У відповіді на відзив представник зазначає, що позивач не заперечує переведення відповідачем декількох грошових переказів на її ім`я, але передані грошові кошти були призначені не для сплати аліментів або матеріального утримання дітей, а для погашення боргів, які відповідач ОСОБА_2 мав перед своїми знайомими. При цьому, жодної допомоги із грудня 2021 року по теперішній час відповідач не надає. Факт відсутності у власності відповідача будь-якого майна, не позбавляє його обов`язку, в силу його працездатного віку та працевлаштування, утримувати дітей матеріально, а покладення обов`язку повного матеріального утримання дітей матір`ю є неприпустимим.

Крім того, суд зазначає, що представник у відповіді вказує, що відзив було подано з порушенням строків його подання, тому просив залишити його без розгляду. Разом з тим, посилання на відповідну дату отримання відповідачем або його представником ухвали про відкриття провадження по справі разом з позовною заявою, від якої суд мав раховувати цей строк, представник позивача у відповіді не зазначив та належних доказів того суду не надав.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

Фактичні обставини встановлені судом

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.06.2012 року по 10.03.2025 року, який розірвано рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.03.2025 року (а.с.15-17).

Від сумісного проживання сторони маютьдвох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1 від 01.02.2013 року та серії НОМЕР_2 від 08.02.2018 року, виданих Виконавчим комітетом Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області (а.с.11-12).

Малолітні діти ОСОБА_3 , 2013 р.н. та ОСОБА_2 , 2018 року народження зареєстровані та проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру Клішковецької територіальної громади від 30.04.2025 року (а.с.13-14).

Згідно довідки з місця роботи №М-10/01 від 25.10.2022 року, відповідач ОСОБА_2 з 14 серпня 2021 року працює в товаристві ЗАТ «Manvesta» м.Юрбаркас, Литовська Республіка, на посаді водія транспортного засобу, виконує міжнародні автомобільні перевезення (а.с.18).

Мотиви суду та застосовані норми права

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України).

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6) СК України.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Таким чином, положеннями СК України визначено спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Пред`явлення позивачкою позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дітей, що власне відповідачем не спростовано.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В свою чергу, в силу приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи наведене, суд виходить із безумовного права дітей на належне утримання, виховання, рівень життя та розвитку від своїх батьків, до досягнення повноліття.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки малолітні діти потребують матеріальної допомоги, їхній батько є працездатним, офіційно працевлаштований, за станом здоров`я може надавати матеріальну допомогу дітям, інших аліментних зобов`язань не має, то є підстави для стягнення з відповідача в судовому порядку аліментів в частці від доходу з усіх видів його заробітку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини визначені в статті 182 СК України, прожитковий мінімум на дітей, рівність обов`язків батьків щодо утримання дітей, а також ту обставину, що діти проживають разом із позивачкою, що тягне за собою більше витрат, а тому дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей у розмірі 1/2 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позивачем даного позову до суду 01 травня 2025 року (згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду) і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дітей, покриватиме частину витрат на утримання дітей і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей та не порушить правил щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей.

Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору (постанова ВП Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17).

Оскільки позовні вимоги задовольняються на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. в дохід держави.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень, то суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.1, п.1-2 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями ст.137 вказаного Кодексу:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1);

- за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4).

Судом встановлено, що згідно ордера на надання правничої допомоги від 30 квітня 2025 року Балахтар А.І. на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 30.04.2025 року надавалася правнича допомога адвокатом Боднарюком В.І. (а.с.20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником відповідача надано Договір про надання правничої допомоги від 30.04.2025 року; Акт наданих робіт до договору про надання правничої допомоги від 11.07.2025 та квитанція до прибуткового касового ордера від 11.07.2025 (а.с.62-63).

Як вбачається з матеріалів справи, договором про надання правової допомоги від 30.04.2025 року встановлено погодинний порядок оплати у розмірі 1500 грн за годину роботи адвоката. На підтвердження оплати гонорару та компенсації фактичних витрат на надання правничої допомоги адвокатом оформляється прибутковий касовий ордер, а клієнту видається квитанція до прибуткового касового ордеру щодо здійснення оплати (п.4.1,4.3).

Правова допомога адвоката відповідачу, відповідно до акту наданих послуг за надання правничої допомоги від 11.07.2025 складається з: усної консультації щодо наданих спірних правовідносин (30.04.2025) 2 год.- вартістю 3000 грн.; підготування та оформлення позовної заяви (30.04.2025- 01.05.2025) 4 год. вартістю 6000 грн.; підготування та оформлення відповіді на відзив по справі - 4 год. - вартістю 6000 грн. (а.с.63).

Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом при обрахунку складає 15 000 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 11.07.2025 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Боднарюку В.І. 15 000 грн. за надану професійну правничу допомогу (а.с.63 зворот).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу, а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат (постанова ВС від 07 вересня 2023 року у справі №202/8301/21).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Боднарюком В.І. робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, а також за відсутності клопотання про зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, суд вважає, що визначений ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн є завищеним, тому слід обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для справи до 8 000 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 133, 137, 141, 142, 263, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст.ст. 150, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 травня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повнолітнього віку.

Рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 13.08.2025 року.

Суддя: Т.М.Ковальчук