Провадження № 22-ц/4808/1214/25
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Мальцевої Є.Є., Максюти І.О.,

секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Польської М.В., ухвалене 18 червня 2025 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 23 червня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент Банк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Акцент Банк» про застосування наслідків нікчемності до Договору банківського обслуговування від 05.11.2014 в частині сплати відсотків за користування кредитом, зобов`язавши банк здійснити перерахунок коштів без урахування незаконно нарахованих відсотків за користування кредитом з урахуванням розміру сплачених ОСОБА_1 коштів на рахунок.

Вказував, що позивачка є споживачем банківських послуг, наданих АТ «Акцент Банк» відповідно до зазначеного договору. У період з 05.11.2014 року по 12.08.2024 року банком були нараховані та списані відсотки на загальну суму 84?485,82 грн. Проте, такі дії вважає протиправними, оскільки його довірителька не надавала згоди на сплату таких відсотків. Зокрема, заява-анкета про надання банківських послуг не містила відомостей щодо відсоткової ставки, а викладені на вебсайті відповідача умови й правила обслуговування датовані 01.12.2014 роком та стосуються іншої банківської установи АТ «ПриватБанк». Ці умови не є сталими та мають великий обсяг. Водночас відповідач надав позивачу лише Паспорт споживчого кредиту від 08.06.2023 року, який носить інформаційний характер та не підтверджує факту укладення договору, тим більше що в ньому не вказано відсоткову ставку. Відтак, підписання паспорта не означає погодження на умови договору.

Таким чином, єдиним договором, який уклав позивач, є договір на відкриття карткового рахунку у 2014 році, без погодження умов щодо сплати відсотків за користування кредитом. З урахуванням цього, а також положень Закону України «Про захист прав споживачів», просив позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано АТ «Акцент Банк» перерахувати розмір грошових коштів, які повинна сплатити ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» за договором банківського обслуговування №SAMAB7458 від 05.11.2014 за рахунком НОМЕР_1 без урахування незаконно нарахованих АТ «Акцент Банк» відсотків за користування кредитом та з урахуванням розміру перерахованих ОСОБА_1 коштів на рахунок. Стягнуто з АТ «Акцент Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник АТ «Акцент-банк» подав апеляційну скаргу.

Вважає, що суд не звернув увагу, що позивачка в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Оскільки боржник фактично користувався кредитними коштами, це свідчить про його ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» і підтверджує акцепт публічної оферти, що відповідно до чинного законодавства прирівнюється до укладення договору.

Позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і повинен сплачувати проценти за користування кредитом. У даному випадку до матеріалів справи долучено не лише тарифи, оприлюднені на офіційному сайті банку, а й паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», у якому чітко викладено всі суттєві умови кредитування: строки, процентну ставку, порядок погашення заборгованості та інші ключові положення. Вказаний документ був підписаний боржником електронним цифровим підписом, що свідчить про його ознайомлення з умовами кредитування та згоду з ними.

Банком станом на час укладання договору на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів.

Посилається на статтю 1048 ЦК України відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування.

Зазначає, що під час ознайомлення з текстом Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті Відповідача (a-bank.com.ua) та дійсних станом на 01.12.2014 року, було встановлено, що вказані умови фактично містять положення, які стосуються не АТ «Акцент Банк», а АТ «ПриватБанк». Натомість відповідачем на запити позивача та на вимогу суду так і не надані документи за підписом позивачки про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент Банк» на час відкриття рахунку до Договору банківського обслуговування №SAMAB7458 від 05.11.2014 року (заява, паспорт кредитування та т.і.). Зі змісту вказаних Умов та Правил надання банківських послуг АТ «Акцент Банк», вбачається, що позивачка приєдналась до умов та правил не АТ «Акцент Банк», а до умов та правил ПАТ КБ «ПриватБанк»

Вважає, що підписання його довірителькою тексту зазначених положень Паспорту споживчого кредиту свідчить лише про ознайомлення із інформацією про умови кредитування та спосіб подальшого визначення умов кредитного договору, а не про домовленість сторін і погодження ними умов договору.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належними чином повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що зарахування кредитором відсотків за використання позичальником кредитних коштів, без доведення та узгодження останнім розміру таких, є неправомірним та порушує права позивача як споживача. Зважаючи на доведеність вимоги позову про нікчемність кредитного договору в частині визначення кредитором відсотків в односторонньому порядку та списання їх з внесених позивачем коштів у розмірі, що не визначений позичальником, застосування реституції про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок коштів без урахування незаконно нарахованих відсотків за користування кредитом з урахуванняи розміру сплачених ОСОБА_1 коштів на рахунок, було, на переконання суду, вірно обраним способом захисту споживача для визначення в подальшому нею зобов`язань перед відповідачем з метою припинення таких чи укладення на договірних умовах нових.

З вказаними висновками колегія погоджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем банківських послуг, які надає АТ «Акцент Банк» за Договором банківського обслуговування від 05.11.2014р. Вказаний Договір у позивача відсутній, хоча вона не заперечує про наявність банківської картки та банківського рахунку.

Відповідач не надав жодного документального підтвердження факту укладення кредитного договору, а також відсутні докази погодження споживачем ОСОБА_1 умов щодо повернення коштів і нарахування відсотків за користування кредитом.

Суд першої інстанції зобов`язав відповідача надати інформацію про всі договори, укладені між сторонами, та їх копії, зокрема й договір від 05.11.2014. Однак, 09.05.2025 відповідач надав лише розрахунок та довідку про заборгованість.

З виписки по картці видно, що за період з 05.11.2014 по 12.08.2024 було нараховано і списано відсотків за користування кредитом на суму 84 485,82 грн (а.с.174-177 т.1). За цей час загальна сума зарахувань склала 291 058,30 грн, витрати 344 823,57 грн. Кредитний ліміт становив 48 856,00 грн, а заборгованість станом на 12.08.2024 54 988,39 грн.

Паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 08.06.2023, передбачає ліміт у 134 120,95 грн (а.с.148-149 т.1). Проте він був підписаний не 05.11.2014, коли оформлювалась заява-анкета і відкривався рахунок. У цьому Паспорті також зазначено, що умови договору можуть відрізнятися від наведених у ньому, а відсоткова ставка взагалі не визначена.

Обгрунтовуючи вимоги позову, позивачка послалась на те, що у своїх договірних взаємовідносинах з відповідачем підтвердила лише згоду на відкриття карткового рахунку. Проте, вона ніколи не погоджувалась на нарахування процентів, комісії чи інших платежів.

Натомість заперечивши вимоги позову, АТ «Акцент банк» зазначило, що позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів, а тому зобов`язаний сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21) зробив висновок про те, що нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Статтею 634 цього Кодексу договором приєднання визначено договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ «Акцент банк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Укладений між сторонами кредитний договір складається із заяви позичальника, що визнає сторона позивача.

Натомість Умови та правила надання банківських послуг не підтверджують погодження сторонами умов кредитування, оскільки не підписані позичальником і не є складовими кредитного договору.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 03 липня 2019 року ( справа №342/180/17), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічно паспорт спожичого кредиту, підписаний ОСОБА_1 08.06.2023, не підтверджує погодження умов договору в частині визначення відсоткової ставки, оскільки цей документ має лише інформаційний характер: він не підтверджує факт укладення кредитного договору, а лише свідчить про можливість його укладення в майбутньому.

Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

Сам факт користування кредитними коштами не може автоматично свідчити про ознайомлення боржника з Умовами та Правилами банку чи підтверджувати акцепт публічної оферти. Відповідно до законодавства, укладення договору передбачає чітке волевиявлення сторін та підтвердження згоди з усіма його істотними умовами.

У справі, яка переглядається, АТ «Акцент Банк» не надав доказів наявності погодження зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору умов щодо нарахування та розміру процентів за користування кредитними коштами. Тому такі умови є нікчемними. Отже, наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі, оскільки в порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину необхідно зобов`язати АТ «Акцент Банк» здійснити перерахунок кредитної заборгованості позичальника, що забезпечить захист законного інтересу ОСОБА_1 щодо правової визначеності.

За приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, шо судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 18 червня 2025 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Є.Є. Мальцева

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 21 серпня 2025 року.