Справа № 539/3990/25
Провадження № 2-з/539/15/2025
УХВАЛА

13 серпня 2025 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М. М.,

за участі секретаря судового засідання Крайсвітньої Н. М.,

розглянувши в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Бубліченко Наталія Вікторівна, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 через адвоката Бубліченко Н. В. звернулися до суду з позовом до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 через адвоката Бубліченко Н. В. подали до суду заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що у 1992 році на ім`я ОСОБА_5 видано державний акт на право довічного успадкованого володіння землею. Відповідно до вказаного державного акта земельна ділянка, площею 44,6 га, кадастровий номер :07:002:0144 була надана у довічне успадковуване володіння для ведення фермерського господарства. Дану землю, надано згоду на виділення в довічне успадковуване володіння ОСОБА_5 із земель запасу для створення фермерського господарства, цільове призначення 01.02 для ведення фермерського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, місце розташування: Полтавська область, Лубенський район, Тарандинцівська сільська рада. У подальшому ця земля використовувалась за своїм цільовим призначенням, ОСОБА_5 створено фермерське господарство.

Зазначений державний акт, який посвідчує право на довічне успадковуване володіння землею в установленому законом порядку не оскаржений, не визнаний недійсним, не скасований, тобто є чинним.

Фермерське господарство «Верес 2018» (далі ФГ «Верес 2018») було створене та зареєстроване ОСОБА_5 06 жовтня 1992 року, види діяльності вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин. Протягом багатьох десятиліть ОСОБА_5 використовував зазначену землю для здійснення фермерської діяльності в своєму господарстві.

25 січня 2024 року ОСОБА_5 , який був головою ФГ «Верес 2018» помер. Згідно з протоколом загальних зборів членів фермерського господарства від 06 лютого 2025 року № 1 головою ФГ «Верес 2018» обрано ОСОБА_1 . З часу державної реєстрації фермерського господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство набуває права володіння і користування майном, у тому числі землею, якою володіє його засновник. Крім прав, таке господарство має обов`язки, щодо розпорядження майном, в тому числі землею, якою володіє його засновник. У земельному, цивільному, спадковому чи сімейному законодавстві відсутні підстави припинення права користування землею, що виділена для цілей фермерського господарства, як смерть засновника господарства. Право користування фермерською землею є успадковуваним і таким, що передається від спадкодавця до його спадкоємців за законом або за заповітом.

У Лубенській державній нотаріальній конторі державним нотаріусом Іщенко Г. К. за № 132/2024 відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_5 . Спадкоємцями на спадкове майно померлого ОСОБА_5 за законом є позивачі: дружина спадкодавця ОСОБА_2 , діти спадкодавця: дочка ОСОБА_1 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 . Нотаріус, що здійснювала оформлення спадщтини, не змогла видати свідоцтво на право власності на спадщину на землю, площею 44,6 га, кадастровий номер :07:002:0144, що була надана померлому ОСОБА_5 в довічне успадковуване володіння для ведення фермерського господарства. Причини такої відмови, окреслені як «відсутність позитивної практики, щодо проведення державної реєстрації спадкування майна на підставі таких державних актів».

Наразі земельна ділянка кадастровий номер :07:002:0144 перебуває у комунальній власності Лубенської територіальної громади. Дата державної реєстрації 18 лютого 2020 року, відділ який зареєстрував земельну ділянку відділ у Лубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, відомості про реєстрацію речових прав на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі прав відсутні, відомості про державну реєстрацію похідних прав, обтяжень прав у Державному реєстрі прав також відсутні.

Під час видачі спадкодавцю ОСОБА_5 державного акта на право довічного успадкованого володіння землею чинне на той час законодавство не передбачало норми про державну реєстрацію земельних ділянок і прав на них, реєстрації підлягали лише документи, що посвідчували право державні акти. Отже, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Іщенко Г. К. від 17 червня 2025 року спадкоємцям відмовлено у державній реєстрації права довічного успадкованого володіння на земельну ділянку кадастровий номер :07:002:0144. Підставою відмови у державній реєстрації іншого речового права вказано, що заявлене речове право не підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки статтею 4 Закону не передбачено, що право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою підлягає державній реєстрації.

Викладені обставини змушують спадкоємців звернутись до суду з позовом про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування.

У даний час існування права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою фактично є невизначеним, оскільки нотаріальні дії по причині колізії у законодавстві вчинені не були і спадкоємці на вказане право свідоцтва про право на спадщину за законом не отримали. У зв`язку з юридичною невизначеністю статусу земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_5 на праві довічного успадкованого володіння, а також через активні дії третіх осіб, спрямовані на набуття прав на цю землю, існує реальна загроза втрати контролю над зазначеною земельною ділянкою та, як наслідок, припинення діяльності ФГ «Верес 2018». Ця ситуація створює ризик настання негативних та незворотних наслідків, зокрема, втрати майнових і господарських прав спадкоємців, неможливості подальшого функціонування фермерського господарства. Крім того, у справі існує реальна загроза відчуження земельної ділянки до ухвалення судового рішення, що може ускладнити або унеможливити його подальше виконання.

З огляду на це позивачі вважали обґрунтованою необхідність вжиття заходів забезпечення позову з метою недопущення відчуження об`єкта спору та забезпечення ефективного судового захисту прав позивача. Зазначена земельна ділянка є об`єктом значного інтересу для сусідніх фермерських господарств, приватних підприємців та держави в цілому. У разі її втрати сімейне ФГ «Верес 2018» буде позбавлене можливості продовжувати діяльність, оскільки функціонує виключно на цій земельній ділянці. Прошу суд врахувати наведені обставини та прийняти законне й обґрунтоване рішення у справі. Відповідач, будучи стороною судового процесу, наділений процесуальними правами, передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України), зокрема, щодо участі в судовому розгляді, подання доказів, пояснень, заявлення клопотань, заперечень, подання зустрічного позову, а також оскарження судового рішення у встановленому порядку.

Вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на зміну правового статусу спірної земельної ділянки, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, є необхідним, пропорційним та обґрунтованим способом захисту прав позивачів і такі заходи забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження прав відповідача як власника земельної ділянки, оскільки земельна ділянка й надалі перебуває у його власності, а забезпечення позову обмежується лише відповідною забороною.

Позивачі просили врахувати, що обраний ними вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача та не призводить до понесення останнім додаткових витрат унаслідок його застосування, однак запобігає її подальшому неправомірному відчуженню чи перереєстрації речових прав на іншу особу під час розгляду справи і вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Бубліченко Н. В., просили: вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до набрання законної сили рішенням суду у справі про спадкування позивачами земельної ділянки, кадастровий номер :07:002:0144; заборонити всім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, кадастровий номер :07:002:0144, в тому числі й реєстрацію прав власності та будь яких інших речових прав (постійного користування та права оренди), скасування реєстрації права власності та інших речових прав (постійного користування та право оренди), реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі про спадкування позивачами земельної ділянки, кадастровий номер :07:002:0144, площею 44,6 га.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2025 року вказану заяву передано судді Пилипчуку М. М.

Згідно з частинами першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною першою статті 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд встановив, що відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 лютого 2020 року № НВ-020 земельна ділянка з кадастровим номером :07:002:0144, площею 44,6 га, розташована на території Тарандинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, цільове призначення 01.02 для ведення фермерського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, форма власності державна, дата державної реєстрації земельної ділянки 18 лютого 2020 року, право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_5 , документ, що підтверджує право постійного користування земельною ділянкою рішення Лубенської міської ради від 05 травня 1992 року.

Згідно з копією інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 16 травня 2025 року земельна ділянка з кадастровим номером :07:002:0144, площею 44,6 га, розташована на території Тарандинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, вид використання для ведення фермерського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, форма власності державна.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 26 січня 2024 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного нотаріуса Лубенської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Г. К. від 17 червня 2025 року № 953/02-31 відмовлено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площе. 44,6 га, кадастровий номер :07:002:0144, яка розташована на території Тарандинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, яка була передана для ведення фермерського господарства, що належить померлому ОСОБА_5 .

У вказаній постанові зазначено, що в Лубенській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 132/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємцями за законом, що прийняли спадщину, є син померлого ОСОБА_3 , син померлого ОСОБА_4 , дочка померлого ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 . Інших заяв про прийняття/відмову немає. Заповіти відсутні.

Державний нотаріус Лубенської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іщенко Г. К. у постанові від 17 червня 2025 року № 953/02-31 вказувала, що право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою не належить до речових прав, які підлягають державній реєстрації.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки: 1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено: «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21.

Отже, забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

Водночас до суду не подано доказів, що саме між сторонами у цій справі виник спір щодо спірної земельної ділянки і невжиття вказаних заходів забезпечення позову у разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено, що відповідно до поданих до доказів земельна ділянка з кадастровим номером :07:002:0144, площею 44,6 га, розташована на території Тарандинцівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, належить до державної форми власності.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що вказане майно належить органу місцевого самоврядування Лубенській міській раді Лубенського району Полтавської області.

Доводи сторони позивача, що у разі незабезпечення позову майно може бути відчужено, чи перереєстровано на іншу особу не є тими доводами, які дають можливість не враховувати наведені норми права та сталу судову практику Верховного Суду.

З доданих до заяви про забезпечення позову та до позовної заяви доказів не вбачається, що у разі задоволення позову не буде вирішено питання про права та охоронювані законом інтереси особи (держави), яка не залучена до справи та не є стороною у цій справи, що є недопустимим.

Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Водночас подана до суду заява не містить належних доводів та доказів, які свідчать про вчинення іншими особами, зокрема відповідачем дій, які спрямовані на потенційну можливість ухилення від виконання судового рішення.

Позивачами не доведено обставин, що свідчать про існування реальної загрози невиконання або ж утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у цій справі.

З огляду на викладене доводи позивачів про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову є помилковими і такими, що суперечать вимогам статей 149, 150 ЦПК України.

Судом враховано, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При цьому суд враховує, що позивачем також не надано жодного доказу на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову.

Посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем на даний час певних реальних дій, не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

Позивачі не позбавлені можливості звернутися до суду із заявою про забезпечення позову за наявності на це обґрунтованих правових підстав, зокрема, за належного суб`єктного складу (або надання доказів, що саме відповідач є власником спірного майна та особою, яка вчиняє дії спрямовані на потенційну можливість ухилення від виконання судового рішення), а також подання доказів на підтвердження обставин, що свідчать про існування реальної загрози невиконання або ж утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149153, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Бубліченко Наталія Вікторівна, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М. М. Пилипчук