Справа № 129/4013/24
Провадження № 22-ц/801/1871/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривешко І. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 рокуСправа № 129/4013/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Рішення ухвалила суддя Кривешко І. В.

Рішення ухвалено за відсутності сторін у м. Ладижин

Дата складення повного тексту рішення 06 травня 2025 року,

Встановив:

У грудні 2024 року ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 216597707 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 22 000,00 грн.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, який 31 грудня 2020 року викладено у новій редакції та продовжено строк до 31 грудня 2021 року. Додатковими угодами від 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року продовжено строк дії договору відповідно до: 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2023 року та 31 грудня 2024 року.

Також, 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу, строк якого неоднарозово продовжувався до 30 грудня 2024 року. В подальшому, 07 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» уклали договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників за договорами, в тому числі і за вказаним кредитним договором, укладеним з відповідачем в сумі заборгованості в 93 211,40 грн.

Сума боргу не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача, що й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 216597707 від 18 жовтня 2021 року в розмірі 93 211,40 грн., з яких: 22 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 71 211,40 грн. - заборгованості по відсоткам, а також судові витрати в розмірі 8422,40 грн.

Заочним рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 216597707 від 18 жовтня 2021 року, в сумі 57 153,40 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 22 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 35 153,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» судовий збір у розмірі 1485,42 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати на правову допомогу у розмірі 3679,20 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 червня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мотальової-Кравець В. Ю. про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 129/4013/24 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції не враховано, що згідно кредитного договору № 216597707 від 18 жовтня 2021 року, сума кредиту становить 22 000,00 грн. Пунктом 1.7. визначено, що кредит надається строком на 30 днів та має бути повернений до 17 листопада 2021 року. Пунктом 1.9.1 зазначено, що відсоткова ставка 1,98% в день, тобто загальна вартість кредиту 35 068,00 грн. Однак, первісний кредитор зробив перерахунок заборгованості по відсотковій ставці, як плату за невиконання зобов`язання. Вимоги по стягненню відсотків заявлені як за правомірне користування кредитом, а не як за невиконання зобов`язання. У зв`язку з чим, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит № 216597707 від 18 жовтня 2021 року становить 13 068,00 грн. за період з 18 жовтня 2021 року по 17 листопада 2021 року, виходячи з умов договору (22 000 грн*1,98%*30 днів).

Відповідач вважає, що до позивача не перейшло право вимоги за кредитним договором № 216597707, оскільки договір був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 18 жовтня 2021 року, натомість договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року та додаткові угоди № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року, тобто, на момент укладення договору факторингу не було укладено кредитний договір, ще не виникло правовідносин між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Крім цього, матеріали справи не містять оплати по жодному договору факторингу.

Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за кредитним договором № 216597707, укладеним 18 жовтня 2021 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» у встановлений судом строк надав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її доводів, просив врахувати відзив на апеляційну скаргу при розгляді справи № 129/4013/24. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №216597707 від 18 жовтня 2021 року у розмірі 93 211,40 грн., яка складається з наступного: 22 000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 71 211,40 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. покласти на відповідача.

У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 216597707 (а. с. 21-26). Договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV4J96G.

Сума кредиту 22 000,00 грн.; строк користування кредитом: 30 днів, позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 17.11.2021, тип процентної ставки 1,98% в день (пункт 1.7, п.п. 1.9.1 п. 1.9 кредитного договору від 18 жовтня 2021 року).

Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 22 000,00 грн. на виконання умов кредитного договору підтверджується платіжним дорученням № f31775a5-5c35-4396-90e6-5b9a9714acf5 від 18 жовтня 2021 року, відповідно до якого проведено платіж на суму 22 000,00 грн. та довідкою №10/2024 ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29 жовтня 2024 (а. с. 60, 61-62).

Відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу, строк договору 28 листопада 2019 року (а. с. 63-69).

28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2020 року (а. с. 74).

31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою даний договір викладено у новій редакції та продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2021 року (а. с. 76-82).

У пункті 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (нова редакція) зазначено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 165 від 21 грудня 2021 року на умовах договору клієнт відступає фактору наступні права вимоги до наступних боржників, зокрема ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 57 153,40 грн., з яких 22 000,00 грн. заборгованість по основному боргу; 35 153,40 грн. заборгованість по відсоткам (а. с. 89-91).

Також, судом встановлено, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №05/0820-0, строк дії до 04 серпня 2021 року (а. с. 92-97).

03 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2022 року (а. с. 101).

30 грудня 2022 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2024 року (а. с. 103).

Відповідно до реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 на умовах договору клієнт відступає фактору наступні права вимоги до наступних боржників, зокрема ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 93 211,40 грн., з яких 22 000,00 грн. заборгованість по основному боргу; 71 211,40 грн. - заборгованість по відсоткам (а. с. 103-105).

07 листопада 2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 0711/24/Е, строк дії до 31 грудня 2026 року (а. с. 106-112).

Відповідно до реєстру боржників від 07 листопада 2024 року до договору факторингу № 0711/24/Е від 07 листопада 2024 року клієнт відступає фактору право вимоги заборгованостей до боржників-позичальників на умовах передбачених договором факторингу № 0711/24/Е від 07 листопада 2024 року, зокрема ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 93 211,40 грн., з яких 22 000,00 грн. заборгованість по основному боргу; 71 211,40 грн. - заборгованість по відсоткам (а. с. 116-118).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки невиконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором № 216597707 від 18 жовтня 2021 року підтверджено матеріалами справи, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення суми заборгованості у розмірі 57 153,40 грн., з яких 22 000,00 грн. заборгованість по основному боргу; 35 153,40 грн. - заборгованість по відсоткам, яка існувала на момент переходу права від первісного кредитора до нового кредитора станом на 21 грудня 2021 року.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі встановлено, що правовідносини за кредитним договором № 216597707 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 виникли 18 жовтня 2021 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином.

Витяг з Реєстру прав вимоги № 165, в якому зазначено відповідача ОСОБА_1 датується 21 грудня 2021 року, тобто більш ніж через два роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним кредитним договором.

Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Разом з тим, позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» до позовної заяви не подано належних доказів оплати за договорами факторингу на кожному етапі відступлення права вимоги. Додані ж до відзиву на апеляційну скаргу платіжні інструкції не приймаються апеляційним судом відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки позивач не довів наявності об`єктивних причин, які перешкоджали їх поданню до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги, щодо відсутності у позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 216597707, укладеним 18 жовтня 2021 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», є доречними, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення.

При цьому суд вважає, що посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на продовження строку дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року додатковими угодами не спростовує необхідності чіткого визначення предмета договору на момент його укладення, адже правочин є чинним лише за умови визначеності його істотних умов, а предмет договору факторингу має бути конкретно визначений.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що ТОВ «ФК «ЕЙС» не довело порушення його прав з боку відповідача ОСОБА_1 та наявність у нього права звернення до суду з позовом до цього відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 216597707 від 18 жовтня 2021 року, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК ЕЙС» відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням встановлених по справі обставин та вимог цивільного процесуального закону, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» сплачений ним судовий збір у суді першої інстанції та витрати на правничу допомогу підлягають залишенню за позивачем. Натомість судовий збір у розмірі 3633,60 грн., сплачений ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги, підлягає стягненню з ТОВ «ФК «ЕЙС» на користь відповідача.

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 травня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 3633,60 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складений 20 серпня 2025 року