УХВАЛА

про забезпечення позову

21.08.2025

Справа № 522/18614/25-Е

Провадження № 2-з/522/464/25

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Ярема Х.С. розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

ВСТАНОВИВ:

18.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 .

Позивач просить суд:

1) визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступні об`єкти нерухомого майна:

- квартиру АДРЕСА_1 , площею 28,3 кв.м.,

- нежилі приміщення АДРЕСА_2 , площею 156,3 кв.м.

- земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0066, площею 1,3879 га

2) поділити нерухоме майно та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, право власності на 1/2 частину нежилих приміщень та право власності на 1/2 частину земельної ділянки.

3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості транспортного засобу марки «AUDI», Q7, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , 2016, в розмірі 675 927,86 грн.

Разом з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (квартиру, нежитлове приміщення, земельну ділянку), що набуте у шлюбі, підлягає поділу та право власності на яке оформлено на дружину ОСОБА_2 . Необхідніть забезпечення пояснює тим, що з 04.01.2024 позивач та відповідач розлучені на підставі рішення суду. Позивач має реальні побоювання, що колишня дружина (відповідач) відчужить ці об`єкти, оскільки про такі наміри свідчать її дії з продажу 13.08.2025 спільно набутого у шлюбі транспортного засобу марки «AUDI» Q7. У разі реалізації колишньою дружиною майна, це позбавить можливості його поділу, а тому лише захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно забезпечить належний захист прав та інтересів заявника. Невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (п. 3 ч.1 ст. 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У ч.1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Позов, зокрема, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і мають застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Разом з тим у п. 23 постанови від 03.03. 2023 у справі № 905/448/22 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Предметом спору у цій справі є поділ спільного сумісного майна, набутого за час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі. Частина вимог стосується визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна (земельна ділянка, квартира, нежитлове приміщення), інша частина стягнення вартості 1/2 частки у спільному сумісному майні, у зв`язку з відчуженням транспортного без згоди іншого з подружжя на користь третіх осіб.

Ст. 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України).

Ч.1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Предметом спору колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є поділ спільного сумісного майна подружжя, право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за дружиною, яка в свою чергу уже вчинила дії щодо відчуження частини майна (автомобіля), набутого під час перебування у шлюбі.

Враховуючи, що спірне нерухоме майно, про поділ якого заявлені вимоги, як спільної сумісної власності, зареєстроване за відповідачем, вона може розпорядитися цим майном, більш того, здійснила дії з відчуження автомобіля на користь третіх осіб, суд вважає, що наявні правові підстави для застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення тимчасового арешту на нерухоме майно, яке є предметом спору у цій справі та зареєстроване за відповідачем.

Метою забезпечення позову у цій справі є збереження зареєстрованого за відповідачем майна для виконання рішення суду, якщо таке, що може бути ухвалене на користь позивача. Відповідні заходи забезпечення позову (арешт на спірне майно) лише тимчасово обмежують право особи на розпорядження належним їй майном та жодним чином не впливають на реалізацію права володіння та користування ним.

Разом з тим, суд вважає, що забезпечення позову у вказаний спосіб не завдасть шкоди сторонам, оскільки накладення арешту на спірне майно лише тимчасово перешкоджає вчиняти дії щодо нього. При цьому майно залишається у повному володінні та користуванні власника такого майна та у разі відмови у позові заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Крім того, судова практика Верховного Суду свідчить про доцільність забзпечення позову шляхом накладення арешту на усе спільне майно подружжя (як на 1/2 чоловіка, так і на 1/2 дружини), зокрема, постанова ВС від 05.03.2025, справа № 446/1155/24.

Крім того, вирішуючи питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення суд виходить з того, що на час вирішення заяви про забезпечення позову відсутні будь-які відомості існування визначених ч.3 ст.154 ЦПК України обставин, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Керуючись ст. ст. 149-155,157 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Застосувати вид забезпечення позову та накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, що належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), а саме:

- квартиру АДРЕСА_1 , площею 28,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100

- нежилі приміщення АДРЕСА_2 , площею 156,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101

- земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0066, площею 1,3879 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до апеляційного суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Ярема Х.С.