справа № 168/221/25
провадження № 2/166/178/25
РІШЕННЯ

іменем України

05 серпня 2025 року сел. Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М.,

за участю секретаря судового засідання Заєць Н.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представникав відповідачки ОСОБА_4 ,

представника третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Сереховичівська сільська рада Ковельського району Волинської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Велимченська сільська рада Ковельського району Волинськоїобласті.

установив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою, в якій зазначив, що він та ОСОБА_6 із 23 жовтня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 31.10.23 розірвано.

У шлюбі в ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_7 . Він із дитиною проживають по АДРЕСА_1 у будинку його матері ОСОБА_8 , яка допомагає доглядати і виховувати дочку. Він забезпечує дочку усім необхідним, для неї створені позитивні умови для проживання. Вказав, що він працевлаштований, має постійний дохід і змогу утримувати дочку ОСОБА_9 .

Відповідачка про дитину не піклується, про її фізичний і духовний розвиток не дбає, її життям не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає. Востаннє відповідачка бачила дочку один рік назад. Улітку 2024 року вона забрала від нього свою дочку ОСОБА_10 , яка не є його дитиною. ОСОБА_3 жодним чином не була позбавлена інформації щодо місця перебування дочки, а він ніколи не створював перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю.

На теперішній час відповідачка проживає у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , з яким проживає у с. Велимче Ковельського району Волинської області. У них народилася дитина.

Вважає, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що згідно із ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 24.03.25 суд відкрив загальне позовне провадження, призначив підготовче судове засідання на 22.04.25.Суд згідно з ухвалою від 22.04.25 закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті на 13.05.25. У зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні дитини відповідачки судовий розгляд відкладено на 05.06.25, однак у зв`язку із розглядом судом невідкладного судового провадження за участю ув`язненої особи, провадження відкладено на 23.06.25. Через неявку свідка провадження відкладено на 05.08.25.

У провадження 05 серпня 2025 року вступив представник позивача ОСОБА_2 .

Позивач та його представники ОСОБА_12 та ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у заяві.

Позивач пояснив, що під час шлюбу ОСОБА_3 належно ставилася до виховання дітей. Проте одразу ж після розлучення відповідачка залишила його і дочку ОСОБА_9 . Крім цього, із ним проживала ОСОБА_13 - дочка відповідачки від колишнього чоловіка. Упродовж останніх двох з половиною років він виховує дитину один, ще раніше виховував та утримував і ОСОБА_13 . ОСОБА_3 дітьми не цікавилася, ОСОБА_9 за весь час відвідала лише чотири рази, одного разу привезла цукерки, фрукти. На початку серпня 2024 року відповідачка забрала ОСОБА_13 . Після цього вона дзвонила до нього, цікавилася ОСОБА_9 , однак до дитини не навідувалася. Виховувати дитину йому допомагає мама. Він працює верстатником на деревообробному підприємстві, отримує стабільний дохід, проживає із дитиною у належному матері будинку, де ОСОБА_9 має свою кімнату. 13 червня 2025 року відповідачка забрала дитину, однак через тиждень, коли він приїхав до неї, вона йому дочки не віддала. При цьому тоді дитина повідомляла, що не хоче їхати із ним, однак вважає, що до цього її підмовила відповідачка. 24 липня цього року він приїхав у село провідати дочку, й оскільки остання сказала забрати її і з собою, він забрав дитину у с. Синове. ОСОБА_14 влаштувала бійку. Відтоді він на дзвінки відповідачки не відповідає, щоб не нервуватися.

Відповідачка пояснила, що після одруження з ОСОБА_1 вони проживали у с. Синове Ковельського району. Однак у позивача були борги, він вживав алкоголь, зарплату витрачав на спиртне й продукти, вона після заробітків у Польщі погасила його борги. Розлучившись, вона переїхала у с. Велимче, де вийшла заміж за ОСОБА_11 . Її дочка ОСОБА_13 й спільна дочка ОСОБА_9 залишилися проживати із ОСОБА_15 . Вона дзвонила до позивача, спілкувалася по телефону із дітьми, однак інколи він на дзвінки не відповідав. Вона передавала продукти, одяг, проте приїжджала рідко: в 2023 році - 2-3 рази, в 2024 - 5-6 разів, бо транспортне сполучення між населеними пунктами не пряме, згодом вона завагітніла й вагітність проходила тяжко; у 2025 році приїжджала рідко через хворобу новонародженого сина. Улітку 2023 року вона на декілька днів зі згоди позивача забрала дочок у с. Велимче, однак згодом ОСОБА_1 забрав дітей у с. Синове. У 2024 році вона забрала ОСОБА_13 до себе, влаштувала її у дитсадок, однак ОСОБА_9 залишилась із позивачем. 13 червня 2025 року вона із ОСОБА_13 приїхала провідати ОСОБА_9, й остання попросила взяти її із собою у с. Велимче. 20 червня 2025 року ОСОБА_9 відмовилася повертатися із позивачем. Однак 24 липня 2025 року ОСОБА_1 забрав дитину силою у с. Синове, де вона дотепер проживає. Вона телефонує до позивача аби поцікавитися дочкою, однак останній на дзвінки не відповідає, приїхати до ОСОБА_9 вона не має можливості через хворобу сина. Вона зареєструвала ОСОБА_9 в дитсадок у с. Велимче, дочка дуже чекала відвідування садочку, бо бачила, що старша сестра із задоволенням ходить у садок. Вказала, що двічі її викликали на засідання органу опіки й піклування: перший раз вона приїхала, її почали вмовляти залишитися проживати із позивачем і дітьми у старому будинку, повідомили, що забрати дітей у с. Велимче їй не дозволять, а жити із позивачем вона не хотіла; вдруге на засідання вона не приїхала, бо перебувала в лікарні напередодні пологів, однак її пояснення проігнорували

Представник органу опіки й піклування Велимченської сільської ради пояснила, що за дорученням Сереховичівської сільської ради проводили обстеження умов проживання ОСОБА_16 у с. Велимче. Зазначила, що ОСОБА_3 разом із чоловіком проживала у будинку бабусі останнього. Подружжя відремонтувало будинок, створило усі умови для проживання дітей. Під час обстеження вони бачили ОСОБА_9 , дитина гралася з іншими дітьми, була в позитивному настрої, емоційно стабільна. 20 червня 2025 року до неї зателефонувала ОСОБА_14 й повідомила про те, що ОСОБА_1 має намір забрати дитину, на що вона роз`яснила, що він батько й має право на спілкування із дочкою.

Представник органу опіки й піклування Сереховичівської сільської ради пояснила, що в листопаді 2024 року служба в справах дітей підготувала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки остання не брала участі у вихованні й утриманні дочки, навідувалася вкрай рідко (зі слів, бабусі дитини, сусідів - один раз у півроку), не мала належних умов для проживання дитини: одна житлова кімната, використання печі для приготування їжі, натомість у будинку матері позивача для дитини облаштована окрема велика кімната. ОСОБА_3 двічі зверталася у сільську раду із повідомленням про те, що їй немає де зустрічатися із дітьми, їй роз`яснили можливість проживати у старому будинку, який сторони придбали спільно, куди вона з`явилася із своїм співмешканцем.

Свідок ОСОБА_8 , матір позивача, пояснила, що у січні 2023 року відповідачка покинула дочок ОСОБА_9 й ОСОБА_13 . Упродовж 2, 5 років ОСОБА_14 бачила дітей 3-4 рази, їх вихованням займалася вона, після роботи - ОСОБА_17 . До дітей відповідачка приїжджала із своїм співмешканцем й разом із дітьми вони декілька днів жили у старому будинку. Раз чи двічі вона передала дітям солодощі й одяг. Відповідачка дзвонила до ОСОБА_17 , однак коли на дзвінок відповідала вона - ОСОБА_14 кидала трубку. За ці роки відповідачка один раз забирала до себе ОСОБА_9 й через декілька днів привезла назад. 13 червня 2025 року відповідачка забрала ОСОБА_9 в с. Велимче.

Свідок ОСОБА_18 , сусідка позивача, пояснила, що відповідачка із січня 2023 року не беру участі у вихованні дитини. Упродовж цього часу один раз приїжджала до дітей. У 2024 році її співмешканець забрав ОСОБА_13 у с. Велимче. ОСОБА_9 брала до себе один раз на декілька днів.

Свідок ОСОБА_19 , рідна сестра позивача, пояснила, що відповідачка була відсутня у житті дитини із січня 2023 року, не дзвонила, не приїжджала. Дітей, у тому числі дочку відповідачки від першого шлюбу ОСОБА_13 , доглядали бабуся і тато. ОСОБА_13 називає ОСОБА_17 татом. ОСОБА_14 будь-якої допомоги не надавала, забрала собі допомогу на утримання дитини. Із 13 червня 2025 року ОСОБА_9 жила із матір`ю у с. Велимче, однак 24 липня цього року ОСОБА_17 приїхав у село провідати дочку й, оскільки остання сказала її забрати із собою, він забрав дитину у с. Синове. ОСОБА_14 влаштувала бійку.

Свідок ОСОБА_20 , сусідка ОСОБА_3 , пояснила, що ОСОБА_14 - турботлива мама. У свої 23 роки вона тяжко працює, щоб забезпечити дітей усіх необхідним. ОСОБА_9 після приїзду у с. Велимче була замкнута, мало спілкувалася, згодом дитина адаптувалася, гралася з іншими дітьми, казала, що їй тут подобається. Відповідачка із чоловіком після одруження проживали у будинку його баби, за якою ОСОБА_14 доглядала. За таких умов проживати із матір`ю дитині було неможливо. Після смерті баби відповідачка забрала ОСОБА_13 , а згодом і ОСОБА_9 . Подружжя ОСОБА_3 зробили ремонт у будинку, придбали електроплиту, мають холодильник, мікрохвильову піч. Вважає, що відповідачка не дуже відповідально поставилася до виховання своїх дочок, однак на теперішній час позбавляти її батьківських прав було б несправедливо.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, представників третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про таке.

За правилами статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складовусімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант протии України» (Hunt v.Ukraine), § 49).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, необхідно з однієї сторони розглянути правомірність втручання у право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а з іншого - дослідити питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини на спілкування з батьком із врахуванням, при цьому, як найкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав матері, батька дитини. Так, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини (пункт 2 частини першої).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готуватиїї до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєїдитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.Зазначені фактори, як коженокремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відв ихованнядитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише тоді, коли самі батьки не бажають та не вживають жодних дій для відновлення й покращення стосунків із неповнолітніми дітьми.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: - у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; - у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Такі висновки узгоджуються із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 459/3411/18.

Судом установлено, документально підтверджено свідоцтвом про народження, що батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_21 (а.с.7). Старовижівський районний суд Волинської області рішенням від 31.10.23 розірвав шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_21 (а.с.8-10).

Згідно із довідкою Велимченської сільської ради від 25.11.2024 №516 (а.с.12) ОСОБА_3 проживає і зареєстрована у спадковому житловому будинку чоловіка ОСОБА_22, за час проживання на території сільськї ради зарекомендувала себе працьовитою господинею і гарною матір`ю, дитина виховується доглянутою; за характером ОСОБА_3 - спокійна, врівноважена, неконфліктна.

ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають разом із матірю ОСОБА_8 , 1963 року народження у АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 01.06.2023 (а.с.14) дітей ОСОБА_10 й ОСОБА_7 виховує бабуся і батько ОСОБА_9 , матір залишила дітей у січні 2023 року, ними не цікавиться, за місцем проживання дітям створені необхідні умови. Згідно із актом обстеження умов проживання від 16.09.2024 сім`ї ОСОБА_1 (а.с.17) за місцем проживання позивача мешкала дочка ОСОБА_9 , натомість відповідачка і її дочка ОСОБА_13 проживали у с. Велимче, відносини у сім`ї напружені із матір`ю дитини, яка має намір забрати спільну дитину на виховання, проте більше року не займається її вихованням.

За зверненням служби у справах дітей Сереховичівської сільської ради було обстежено матеріально-побутові умови співмешканців ОСОБА_21 та ОСОБА_11 від 23.02.2024 №7 (а.с.16), за результатами якого складено акт, відповідно до якого вказані особи проживають у дерев`яному будинку старої забудови, однак в помешканні охайно і чисто, житлова кімната одна, вмебльована, кухня невелика, опалення пічне, є господарські приміщення, наявний щебінь для будівництва. Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї відповідачки (а.с.19) обстановка в будинку проста, однак чисто й прибрано, є необхіднімеблі та побутоватехніка, відносини у сім`їдоброзичливі, мама відповідально ставиться до виконання своїх обов`язків, але, зі слів ОСОБА_3 , колишній чоловік не дозволяє бачитися із малолітньою дочкою ОСОБА_9 .

У відповідачки ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_6 , про що свідчить відповідне свідоцтво (а.с. 73).

Суд установив, сторони визнали, що під час розгляду справи малолітню ОСОБА_9 відповідачка за домовленістю із позивачем тимчасово забрала у с. Велимче, на прохання батька дитини дочку останньому не віддала, а він забрав дитину пізніше у с. Синове, де вона перебуває і дотепер.

Загалом, на переконання суду, досліджені докази свідчать про те, що дійсно відповідачка неналежно виконувала свої батьківські обов`язки, адже невиправданим для матері є свідоме, без поважних на те причин, самоусунення від виховання та утримання малолітньої дитини впродовж тривалого часу, в період, коли дитина особливо потребує опіки матері. Проте навіть за таких обставин ОСОБА_3 була присутня в житті дитини, телефонувала, вкрай рідко, але приїздила до дочки, зустрічей із представниками служби в справах дітей не ігнорувала, на засідання прибула, за винятком останнього засідання, у день проведення якого перебувала у пологовому відділенні лікарні й про цю обставину службу в справах дітей повідомила.

Відповідачка не має шкідливих звичок, відомості про притягнення її до адміністративної чи кримінальної відповідальності відсутні.

Пояснення сторін, представників служб у справах дітей, свідків, свідчать про те, що поведінка ОСОБА_3 щодо дитини змінилася. Так, остання висловила намір забрати дочку ОСОБА_9 для спільного проживання із своєю новою сім`єю у с. Велимче, де вона із чоловіком облаштувала житловий будинок. Із пояснень сторін дитина певний період проживала із матір`ю, однак батько забрав дитину за місцем свого проживання у с. Синове й на щоденні телефонні дзвінки матері дитини не відповідає.

Загалом досліджені судом докази свідчать про інтерес матері до виховання та утримання дитини, бажання дбати й опікуватися дочкою.

В цілому ж суд вбачає спір між сторонами з приводу виховання дитини, який підлягає вирішенню у передбачений законом спосіб.

Виконавчий комітет Сереховичівської сільської ради рішенням від 28.11.2024 затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Після дослідження доводів сторін та матеріалів справи суд переконаний, що згаданий вище висновок Сереховичівської сільської ради від 28.11.2024 прийнято з порушенням ч.5 ст. 19 Сімейного кодексу України, без повного, всебічного та об`єктивного розгляду, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого висновку та рішення.

Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у контексті діючого законодавства, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7,164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, для виховання яких необхідна участь обох батьків, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідачку батьківських прав.

Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ураховуючи відмову в позові, витрати зі сплати судового збору суд залишає за позивачем.

Керуючисьст.ст. 10-13, 76, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.7, 164 СК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Сереховичівська сільська рада Ковельського району Волинської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Велимченська сільська рада Ковельського району Волинської області відмовити.

Рішенняможе бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дані про учасниківсправи:

позивач: ОСОБА_1 - адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

відповідачка: ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Сереховичівська сільська рада Ковельського району Волинської області - вул. Центральна, 24А, с. Сереховичі Ковельського району Волинськоїобласті, ,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Велимченськасільська рада Ковельського району Волинської області - вул. Центральна, 89, с. Велимче Ковельського району Волинської області, .

Дата проголошення повного рішення 14 серпня 2025 року о 16 год 30 хв.

СуддяРатнівського

районного суду О.М.Свистун