КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7490/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Шаповалової К.В.,-

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду із названим позовом.

Позивач просила стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23 березня 2024 року у розмірі 11 000, 00 доларів США, що становить 450 780 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 березня 2024 року ОСОБА_2 отримав від позивача 11 000, 00 доларів США та зобов`язався повернути до 01 травня 2024 року.

ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо повернення заборгованості не виконав.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року названий позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 11 000, 00 доларів США, що становить 450 780 грн 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 5 500 грн 00 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 4 507 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_2 про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Стягуючи з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 500 грн 00 коп. судом першої інстанції враховано підстави та предмет позову, обсяг наданих послуг та характер виконаної адвокатом роботи.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 23 березня 2024 року ОСОБА_2 отримав від позивача 11 000, 00 доларів США, що підтверджується розпискою.

Строк повернення грошових коштів - до 01 травня 2024 року.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо повернення заборгованості не виконав.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зач. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року за № 760/22898/20 зроблено висновок: «За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.»

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що розписка від 23 березня 2024 року підтверджує факт укладення договору позики та виникнення у відповідача зобов`язання зі сплати коштів у розмірі 11 000, 00 доларів США до 01 травня 2024 року. Згідно розписки, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 11 000, 00 доларів США.

ОСОБА_2 не звертався до суду із позовом про визнання боргової розписки від 23 березня 2024 року недійсною. Сторони належним чином узгодили відповідний розмір грошових коштів - 11 000, 00 доларів США та визначили термін повернення - до 01 травня 20024 року.

Враховуючи, що відповідач грошові кошти позивачу не повернув, відтак, колегія суддів вважає доведеними та обгрунтованими позові вимоги ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 11 000, 00 доларів США.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не отримував від ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 11 000, 00 доларів США, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження та спростовуються змістом долученої до матеріалів справи розписки від 23 березня 2024 року.

Розв`язуючи спір, судом першої інстанції правильно встановлено обов`язок відповідача виконати взяті на себе зобов`язання щодо повернення ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 23 березня 2024 року.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 18 грудня 2024 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382, 389 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 25 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко