Справа № 522/6844/24
Провадження № 2/522/1271/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

сторони в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Місік Олена Володимирівна про визнання недійсним іпотечного договору та зняття заборони відчуження,

ВСТАНОВИВ:

30.04.2024 позивач звернувся до Приморського районного cуду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. про визнання недійсним іпотечного договору та зняття заборони відчуження.

Позовні вимогу обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.11.2003 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. за реєстровим № 8777 та зареєстрованого 25.11.2003 в Одеському МБТІ та реєстрації об`єктів нерухомості під № 544, стор. 160, кн. 489 пр. придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 .

02.10.2006 та 03.08.2007 ОСОБА_1 уклала з АКІБ "УкрСиббанк" Іпотечні договори, предметом яких була квартира АДРЕСА_1 . Дані Іпотечні договори були забезпеченням зобов`язань за договорами про надання споживчого кредиту № 0 від 02.10.2006 та № 0 від 03.08.2007.

В березні 2017 року Позивач дізналась, що власником її квартири АДРЕСА_2 вже є ОСОБА_2 , яка придбала її у ТОВ "Кей-Колект" за договором купівлі-продажу, посвідченим 08.12.2016 приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. зареєстрованого в реєстрі за номером 363.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/10782/17 від 28.01.2020 в задоволені позову ОСОБА_1 про визнання недійсним зазначеного договору купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності відмовлено. Не погоджуюсь з даним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Постановою Одеського апеляційного суду від 19.01.2021 в задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/10782/17 від 28.01.2020 залишено в силі.

Постановою Верховного суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.02.2022 касаційну скаргу задоволено частково, скасована постанова Одеського апеляційного суду від 19.01.2021, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді постановою Одеського апеляційного суду від 29.11.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси 28.01.2020 скасовано. Постановлено у справі нове рішенням, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 08.12.2016, укладений між ТОВ "Кей-Колект" та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. Скасовано записи про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 .

Зазначеною постановою суду апеляційної інстанції встановлено, що право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 набуто незаконно.

12.03.2024 постанова Одеського апеляційного суду від 29.11.2023 у справі № 522/10782/17 була виконана. Право власності на квартиру 12.03.2024 зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою № 376264715 від 26.04.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта.

Однак з даної Інформаційної довідки Позивач дізналася, що на даний час існує Іпотечний договір, посвідчений 21.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., що зареєстрований в реєстрі за № 1792, укладений ОСОБА_2 з ОСОБА_3 - іпотекодержатель.

ОСОБА_2 21.12.2016 уклала з ОСОБА_3 договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., що зареєстрований в реєстрі за № 1791. Сума договору позики 132 352, 50 грн, строк виконання 21.12.2018.

В забезпечення виконання вищевказаного договору позики, ОСОБА_2 передала квартиру АДРЕСА_2 .

Також в Інформаційній довідці № 376264715 від 26.04.2024 досі є запис про обтяження: 18183120, який зроблено 21.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В.

Обтяження зроблено в інтересах ОСОБА_3 на підставі Іпотечного договору, посвідченого 21.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В.

Таким чином, при наявності даних відомостей у Державному реєстрі речових прав щодо об?єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , позивач не має можливості реалізувати в повній мірі своє право власності на зазначену квартиру.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати недійсним Іпотечний договір, укладений ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , посвідчений 21.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1792 та зняти заборону відчуження та скасування обтяження 18183120, яке зроблено 21.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., з квартири АДРЕСА_2 .

30.04.2024 протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду матеріали передано головуючому судді Яремі Х.С.

На виконання розпорядження керівника апарату Німас І.Я від 02.05.2024 № 218/24, згідно службової записки судді Яреми Х.С. від 01.05.2024, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

02.05.2024 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Павлик І.А.

13.05.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та витребувано докази.

13.06.2024 на виконання ухвали суду від 13.05.2024 від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. надійшли копії договору позики, посвідченого Місік О.В., 21.12.2016 за реєстровим № 1791 та іпотечного договору посвідченого Місік О.В., від 21.12.2016 за реєстровим № 1792 та документів, які послугували підставою для їх укладення.

29.10.2024 від представника відповідача-1 надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 29.11.2023 у справі № 522/10782/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, у задоволенні якого ухвалою суду від 21.01.2025 було відмовлено.

29.10.2024 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, у якому вона просить суд витребувати в Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірені копії всіх документів з яких сформована реєстраційна справа з реєстрації обтяження на квартиру АДРЕСА_2 відповідно до іпотечного договору, посвідченого 21.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1792. Номер запису про обтяження № 18183121. Дата, час державної реєстрації: 21.12.2016, 14:01:01. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33066226 від 21.12.2016, 14:22:38, приватний нотаріус Місік О.В., Одеський міський нотаріальний округ, яке ухвалою суду 29.10.2024 задоволено.

15.11.2024 на виконання ухвали суду від 29.10.2024 від Юридичного департаменту ОМР надійшли скан-копії документів реєстраційної справи № 101.

26.11.2024 від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

23.01.2025 від представника ОСОБА_3 надійшло клопотання про долучення відзиву до справи, у якому зазначає, що ОСОБА_3 не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає твердження позивача безпідставними та необгрунтованими, а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. На момент укладення іпотечного договору від 21.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1792, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, не існувало жодних підстав які б унеможливили або обмежили його укладання, та як наслідок відсутні причини вважати незаконним укладення такого договору. Наразі зобов`язання ОСОБА_2 , які виникли на підставі Договору позики від 21.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1791, виконані належним чином не були, а відтак відсутні законні підстави вважати іпотеку, яка виникла на підставі Іпотечного договору від 21.12.2016, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1792, припиненою. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

30.01.2025 від представника позивача надійшло дві аналогічні заяви про залучення доказів, а саме: копія постанови ВС від 15.01.2025 у справі № 522/10782/17.

20.02.2025 від представника ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без їх участі та закриття підготовчого провадження у справі.

20.02.2025 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

12.08.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.11.2003 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. за реєстровим № 8777 та зареєстрованого 25.11.2003 в Одеському МБТІ та реєстрації об`єктів нерухомості під № 544, стор. 160, кн. 489 пр. придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Одеської міської ради від 19.07.2023 № 1349-VIII провулок Некрасова у м. Одеса перейменовано на провулок Отонівський.

Згідно постанови Верховного Суду від 15.01.2025 у справі № 522/10782/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А. М., про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 :

«02 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальнику видано кредит у розмірі 10 000,00 дол. США на строк з 02 жовтня 2006 року до 02 жовтня 2016 року. Згідно з пунктом 2.1 зазначеного договору на забезпечення виконання зобов`язання приймається застава нерухомості однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4 , та порука фізичної особи ОСОБА_1 .

Додатковою угодою від 27 лютого 2009 року № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 02 жовтня 2006 року № 0 внесені зміни в частині схеми погашення кредиту.

02 жовтня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В. А., реєстровий № 2507, відповідно до пункту 1.4 якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 35,8 кв. м, житловою площею 15,1 кв. м. Квартира передана в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту від 02 жовтня 2006 року № 0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 . Право власності позивачки на предмет іпотеки, відповідно до пункту 1.5 договору іпотеки, підтверджувався договором купівлі-продажу від 24 листопада 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н. А. за реєстровим № 8777. Відповідно до пунктів 4.15.2 договору іпотеки сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься у тексті самого договору іпотеки. Таке задоволення вимог іпотекодержателя за домовленістю сторін повинно відбуватися відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», та спрямувати виручену суму на погашення заборгованості за основним зобов`язанням.

03 квітня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про зміну іпотечного договору від 02 жовтня 2006 року з урахуванням зміни умов основного зобов`язання договору про надання споживчого кредиту № 0 відповідно до додаткового договору від 27 лютого 2009 року.

03 серпня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальнику виданий кредит у розмірі 50 000,00 дол. США на строк до 03 серпня 2012 року. Згідно з розділом 2 зазначеного договору на забезпечення виконання зобов`язання приймається застава нерухомості однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4 , та порука фізичної особи ОСОБА_1 .

Додатковою угодою від 27 лютого 2009 року № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 03 серпня 2007 року № 0 внесені зміни в частині схеми погашення кредиту та строку виконання зобов`язання, який встановлений до 03 серпня 2022 року.

11 червня 2012 року відбулася заміна первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» шляхом укладення договору про відступлення права вимоги за договорами про надання споживчого кредиту від 02 жовтня 2006 року № 0 та від 03 серпня 2007 року № 0, а також укладенням договору факторингу від 11 червня 2012 року № 4 за договорами іпотеки від 02 жовтня 2006 року та від 03 серпня 2007 року.

01 листопада 2016 року ОСОБА_1 отримала повідомлення від ТОВ «Кей-Колект» про існування заборгованості станом на 01 серпня 2016 року за договором про надання споживчого кредиту від 02 жовтня 2006 року № 0 у загальному розмірі 8 500,31 дол. США та за кредитним договором від 03 серпня 2007 року № 0, яка станом на 01 серпня 2016 року становила 43 903,25 дол. США.

Зокрема, ТОВ «Кей-Колект» повідомило про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки самостійно, обравши один із способів звернення стягнення передбачених іпотечним договором: або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку».

08 грудня 2016 року приватний нотаріус Кобелєва А. М. посвідчила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , між ТОВ «Кей-Колект» (продавець та правонаступник іпотекодержателя) та ОСОБА_2 (покупець), зареєструвавши право власності на квартиру за ОСОБА_2 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, приватного нотаріуса Кобелєвої А. М., треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «Кей-Колект», про визнання протиправним рішення про реєстрацію права власності у задоволенні позову відмовлено.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що на підтвердження спливу 30-денного строку від моменту отримання повідомлення ТОВ «Кей-Колект» надало приватному нотаріусу Кобелєвій А. М. два рекомендовані повідомлення про вручення вимоги: ОСОБА_5 02 листопада 2016 року та ОСОБА_1 01 листопада 2016 року. У поштовому повідомленні позначка у графі «за довіреністю» відсутня, зазначене прізвище « ОСОБА_6 ». Тому твердження представника ОСОБА_1 про отримання повідомлення іпотекодержателя не позивачем, а іншою особою адміністративний суд вважав таким, що не підтверджене доказами. Також адміністративний суд зазначив, що оскільки договір купівлі-продажу з ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Кобелєвою А. М. 08 грудня 2016 року, то є очевидним, що з часу отримання іпотекодавцем ( ОСОБА_1 ) та боржником ( ОСОБА_5 ) повідомлень про намір звернути стягнення на предмет іпотеки сплинув 30-денний строк. Останнім днем цього строку є 02 грудня 2016 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2018 року без змін.

Під час повторного розгляду справи у суді апеляційної інстанції заслухано думку учасників справи щодо необхідності витребування інформації з Єдиного державного реєстру права власності на нерухоме майно, тому така інформація була витребована.

Відповідно до цієї інформації ОСОБА_1 , крім квартири АДРЕСА_2 , належить також 52/100 частини будинку АДРЕСА_5 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2016 року у справі № 523/13827/13-ц скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на 52/100 частини будинку, що розташований на АДРЕСА_5 .

Вказане судове рішення було предметом перегляду у суді апеляційної та касаційної інстанції і в цій час залишено без змін.

Таким чином, фактично у позивача ОСОБА_1 немає іншого житлового приміщення, оскільки свідоцтво на право власності на 52/100 частини будинку, що розташований на АДРЕСА_5 , скасовано на підставі рішення суду.

Запис щодо права власності на 52/100 частин цього будинку виключений з реєстру (докази надані до суду апеляційної інстанції).

Апеляційний суд дійшов висновку, що у позивачки, крім квартири АДРЕСА_2 , не було іншого житлового приміщення, оскільки свідоцтво на право власності на 52/100 частини будинку, що розташований на АДРЕСА_5 , скасовано на підставі рішення суду, що було предметом перегляду вищих судових інстанцій, та набрало законної сили».

Наведеною постановою суду касаційної інстанції касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року, якою визнано недійсним договір купівлі-продажу від 08 грудня 2016 року, укладений між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною та скасовано записи про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 , залишено без змін.

У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

12.03.2024 державним реєстратором зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що 21.12.2016 ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1791. Сума договору позики 132 352, 50 грн, строк виконання 21.12.2018.

В забезпечення виконання вищевказаного договору позики, ОСОБА_2 передала квартиру АДРЕСА_2 за іпотечним договором від 21.12.2016.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 376264715 від 26.04.2024, в реєстрі наявний запис про обтяження: 18183120, зроблений 21.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., заборона на нерухоме майно.

Обтяження зроблено в інтересах ОСОБА_3 на підставі Іпотечного договору, посвідченого 21.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О. В.

Разом з тим, у зв`язку з недійсністю первинного договору купівлі-продажу спірної квартири від 08.12.2016, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 , та підтвердження незаконності набуття права власності на спірну квартиру відповідачкою ОСОБА_4 , оспорюваний договір іпотеки, предметом якого є квартира, законним власником якої була позивачка, що підтверджено рішенням суду, а не відповідачка ОСОБА_2 , а відтак, остання не мала правомочностей власника щодо розпорядження спірною квартирою, є недійсним.

Такий висновок випливає з норми частини першої статті 236 ЦК України (момент недійсності правочину), згідно з якою правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно із статтею 41 Конституції України, частинами першою та другою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ці положення закону кореспондуються зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном.

Таким чином, саме власник наділений правом на відчуження та розпорядження своїм майном.

За змістом статей 572, 575 ЦК України, статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека (застава нерухомого майна) це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону (стаття 4 Закону).

Згідно з частинами другою та третьою статті 583 ЦК України, заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника.

Отже, право передачі майна в іпотеку належить лише його власнику.

Це випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 317 ЦК України, про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Статтею 593 ЦК України визначено, що право застави припиняється у випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Диспозитивність це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача.

Разом із цим надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог суперечить завданню цивільного судочинства, яким відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Якщо позивач заявляє вимогу, яка за належної інтерпретації може ефективно захистити його порушене право, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань, оскільки це призведе до необхідності повторного звернення позивача до суду за захистом його прав (які за наведених умов могли бути ефективно захищені), що не відповідатиме принципам верховенства права та процесуальної економії (див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 117118 постанови від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 4347), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 2026, 101, 102), від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 (підпункт 11.12) та від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

ОСОБА_1 обґрунтовує заявлені нею вимоги про зняття заборони відчуження та скасування обтяження щодо об?єкта нерухомого майна, наявністю в неї права власності на квартиру АДРЕСА_2 та незаконністю реєстрації іпотеки на підставі недійсного Договору, що створює для позивача перешкоди в реалізації правоможності власника на розпорядження цим нерухомим майном.

Таким чином, у зв`язку з визнанням недійсним договору іпотеки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зняття заборони відчуження та скасування обтяження 18183120, яке зроблено 21.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. з квартири позивачки.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Місік Олена Володимирівна про визнання недійсним іпотечного договору та зняття заборони відчуження задовольнити.

Визнати недійсним Іпотечний договір, укладений ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений 21.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік Оленою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 1792.

Зняти заборону відчуження та скасувати обтяження 18183120, яке зроблено 21.12.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік Оленою Володимирівною, з квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 22.08.2025.

Суддя І.А. Павлик