Справа №949/499/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

при секретарі судового засідання Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 10 серпня 2009 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. За час перебування у шлюбі, ними, як подружжям, спільними зусиллями було набуто у власність таке майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 95,6 кв. м., житловою площею 59,0 кв. м. Просить суд здійснити його поділ, визнавши за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Крім того, просить суд не стягувати із відповідача на його користь понесені ним судові витрати із оплати судового збору.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоа була своєчасно та належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи. Відзиву на позов не подала.

Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити із таких підстав.

Судом встановлено, що 10 серпня 2009 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.22).

За час спільного проживання, позивачем та відповідачем було набуто у власність таке майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 95,6 кв. м., житловою площею 59,0 кв. м.

Як вбачається із матеріалів справи, право власності на вказаний будинок зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 , що підтверджєуться копією свідоцтва про право вланості на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , копією свідоцтва про реєстрацію права права власності на нерухоме майно та інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7-9).

Крім того, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 листопада 2024 року у справі №949/1926/24, встановлено факт належності ОСОБА_1 , свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Колківської сільської ради 31 травня 2010 року, зареєстрованого в Електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07 червня 2010 року та якому присвоєно реєстраційний номер майна 30551155 (а.с.10).

Згідно частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення, за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 Сімейного кодексу України, згідно з частиною 3 якої у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначено в частині 1 статті 62 Сімейного кодексу України, об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Верховний Суд у Постанові від 12 лютого 2020 року по справі №725/1776/18 вказав, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пунктах 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах у справі №6-1587цс16 від 12 жовтня 2016 року зробив правовий висновок, згідно з яким, відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Правова позиція ВСУ у справі № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016 року: належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 3 статті 12, частин 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах 1-3 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що спірний житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами є спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, а тому підлягає поділу.

У позовній заяві 11 серпня 2025 року позивач просить суд не стягувати із відповідачки на його користь понесені ним судові витрати із оплати судового збору, тому суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 57, 60-62, 65, 68-72 Сімейного кодексу України, статтями 15, 16, 368, 377 Цивільного кодексу України, статтями 12, 81, 141, 247, 264, 265, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 95,6 кв. м., житловою площею 59,0 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 30551155).

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно пункту 4 частини 5 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 .

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор