Справа № 472/389/25
Провадження №2/472/324/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2025 року с-ще Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Маслюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

03 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов позивач обґрунтував тим, що 07.08.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, що підтверджується розпискою, яка вчинена у простій письмовій формі власноруч (від руки) написана ОСОБА_2 та засвідчена його підписом.

За розпискою від 07.08.2021 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав у борг 1500,00 доларів США, гривневий еквівалент яких станом на момент укладення правочину складає 40 500,00 грн. У вищевказаному борговому документі Сторонами не визначений строк повернення боргу.

Однак, протягом 2021-2024 років відповідачем не повернуто борг, розмір якого визначений у розписці від 07.08.2021 року, у повному обсязі та не здійснено жодних дій щодо часткового виконання взятих на себе боргових зобов`язань. Факт невиконання ОСОБА_2 свого обов`язку повернути суму позики підтверджується оригіналом боргового документу розпискою від 07.08.2021 року, яка є в наявності у позивача.

Зазначає, що на виконання приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, 21.03.2025 року представником позивача - адвокатом Гоцуляк Ю.С. на поштову адресу ОСОБА_2 було направлено Лист-вимогу від 19.03.2025 року про необхідність повернути суму позики у розмірі 1500,00 грн., гривневий еквівалент якої станом на дату складання Листа становив 62 340,00 грн. (за офіційним курсом НБУ на 19.03.2025 1 долар США дорівнює 41.56 грн.) протягом 7 днів з дня пред`явлення відповідної вимоги. Крім того, Листом Відповідача було застережено про те, що у випадку ігнорування ним вказаного документу, позивач буде вимушений звернутися до суду. Факт відправлення Листа на поштову адресу відповідача підтверджується описом вкладення, квитанцією про відправку та оплату поштового відправлення № 1513109 «Поштова служба «Е-Пост» від 21.03.2025 року. Відповідь на адресу Позивача від відповідача на вказаний Лист не надходила.

Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права, просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США та судовий збір у розмірі 989 грн. 96 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але до суду від представника позивача Гоцуляк Ю.С. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення судової повістки. Причини неявки суду не відомі.

Суд дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Судом встановлено, що 07 серпня 2021 року на виконання досягнутих домовленостей щодо позики, позивач ОСОБА_1 позичив кошти відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1500 доларів США, що еквівалентно 40500 грн., та зобов`язався повернути кошти в термін, що підтверджується розпискою написаною ОСОБА_2 (а.с. 8).

19 березня 2025 року представником позивача ОСОБА_3 на адресу відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) було направлено лист-вимогу, в якому запропоновано відповідачу добровільно повернути протягом 7 днів з моменту отримання відповідачем цього листа грошові кошти у розмірі 1500 доларів США (гривневий еквівалент на дату складання цього листа - вимоги становить за Курсом НБУ 1 долар США дорівнює 41,56 грн.) становить 62340 грн. у повному обсязі. У разі не сплати грошових коштів ОСОБА_1 буде змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, що підтверджується квитанцією №1513109 від 21.03.2025 р. "Поштової служби "Е-Пост" (а.с.14). Відповідач проігнорував даний лист-вимогу і грошові кошти позивачу не повернув.

Згідно ст. 526 та ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Відповідно до зазначених вимог закону, судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно умов яких позивач надав у користування відповідачу грошові кошти в обмін на зобов`язання відповідача повернути вказані кошти у визначений строк. Проте Позичальником було порушено умови Договору, а саме не повернуто грошові кошти.

Отже, суд приходить до висновку, що договір позики був вчинений відповідно до умов чинного законодавства та між сторонами виникли відносини позики. Дані обставини підтвердилися в судовому засіданні розпискою.

З огляду на вказане, з урахуванням зазначених вище обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 борг за договором позики від 07 серпня 2021 року в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, гривневий еквівалент яких станом на момент укладення правочину складав 40500 грн.

Крім того, в позовній заяві позивач просив відшкодувати понесені витрати на правничу в розмірі 20 000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 989,96 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача надала копію договору про надання правової допомоги № 23/11-1 від 23.11.2023 р., укладеного між адвокатом Гоцуляк Ю.С. та ОСОБА_1 , який набуває чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2025 року включно; копію додаткової угоди до договору від 23.11.2023 року №23/11-1 про надання правничої допомоги, де сторони домовилися про розмір адвокатського гонорару з надання правничої допомоги у розмірі 20 000 грн.; акт здачі-приймання виконання робіт (надання послуг) за Договором від 23.11.2023 року №23/11-1 про надання правничої допомоги; копію прибуткового касового ордера №14/08 від 14 серпня 2025 р. з якого вбачається, що ОСОБА_1 здійснив оплату за послуги за договором про надання правничої допомоги від 23.11.2023 р. №23/11-1 в сумі 20 000 грн.; ордер серії ВЕ №1146882 від 19 березня 2025 р.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280, 289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за розпискою від 07.08.2021 року в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати в розмірі в сумі 20968 (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок,я кі складаються з суми судового збору за поданням позовної заяви у розмірі 989 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2025 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області А.О. Тустановський