Справа № 337/2538/25
Номер провадження 2/337/1630/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Завгороднього Є.В., за участю секретаря судового засідання Лемонджави А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі за текстом відповідачка), про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначив, що 20.02.2019 між АТ «Ідея Банк» (далі банк, первісний кредитор) та відповідачкою було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якої відповідачка скористалася кредитними коштами на суму 7 000,00 гривень в межах кредитного ліміту. В подальшому відповідачка як позичальниця не виконала умови угоди щодо належного обслуговування кредитної заборгованості, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком в розмірі 20 298,32 гривень, яка складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 6 998,73 гривень та за нарахованими відсотками в розмірі 13 299,59 гривень.

16.11.2023 між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» було укладено договір факторингу, на підставі якого ТОВ «ФК «Сонаті» отримало право вимоги до відповідачки.

29.12.2023 між ТОВ «ФК «Сонаті» та позивачем було укладено договір факторингу, на підставі якого право вимоги до відповідачки набув позивач.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою обов`язку зі своєчасного погашення заборгованості позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, інфляційних втрат в розмірі 3 977,18 гривень, 3 процентів річних в розмірі 1 479,83 гривень, а також суми судових витрат, яка складається з судового збору (2 422,40 грн) та витрат на професійну правничу допомогу (7 200,00 грн).

Ухвалою суду від 05.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи.

24.06.2025 від представника відповідачки надійшов відзив, у якому остання частково визнала позов. У відзиві зазначено, що дійсно між відповідачкою та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір, в межах якого відповідачці було відкрито кредитний ліміт в розмірі 7 000,00 гривень, водночас, представник відповідачки повідомив, що позивачем не було надано належного та достовірного розрахунку заборгованості за кредитом. Судячи з матеріалів справи (реєстр боржників) відповідачкою було частково здійснено оплату по кредиту (в розмірі 2 435,84 гривень), водночас, вказаний факт не був врахований під час розрахунку. Інші суми, які містяться в інших документах, мають розбіжності, з яких неможливо встановити порядок нарахування заборгованості. Жодних первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт виникнення та формування заборгованості позивачем не було надано. Також представник відповідачки заперечив проти нарахування інфляційних втрат та 3 % річних у зв`язку з воєнним часом. Також, сторона відповідача частково заперечила проти витрат на професійну допомогу, вважаючи суму в розмірі 7 200 гривень завищеною та необгрунтованою, натомість вважаючи обгрунтованими вказані витрати в розмірі 4 000,00 гривень. В підсумку представник відповідачки зазначив, що відповідачка частково визнає позов в такому розмірі: 7 000,00 гривень заборгованості за тілом кредиту, 1 679,37 грн відсотків, 816,34 грн сплаченого судового збору та 1348 грн витрат на правничу допомогу (судові витрати розраховано пропорційно до позовних вимог, які визнаються відповідачем). Крім того, представник відповідачки заявив про понесені стороною відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 гривень (2 000,00 гривень ознайомлення зі справою, 4 000,00 гривень підготовка відзиву).

01.07.2025 від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погодився з доводами відповідача, вважаючи їх необгрунтованими, зазначив, що матеріали справи містять виписку з рахунку позичальника за кредитним договором, яка містить інформацію про всі здійснені відповідачем платіжні операції, у тому числі про нарахування процентів, комісії, штрафів, відтак, розмір боргу, зазначений у довідці-розрахунку є правильним. Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних позивач зазначив, що вони нараховані лише в період до 24.02.2022 (тобто до введення воєнного стану), а тому їхній розрахунок проведено правильно та за наявності відповідних правових підстав. Щодо обгрунтованості розміру судових витрат позивача останній зазначив, що їхній розмір (7 200,00 грн) є обгрунтованим, натомість заявивши про необгрунтованість та неспівмірність витрат сторони відповідача (6 000,00 грн). Відтак, позивач просив задовольнити позов в повному обсязі.

В судове засідання 20.08.2025 представники сторін не з`явилися. Представник позивача в позові (пункт 2 позовних вимог) просив розглянути справу без виклику сторін. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового засідання, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, наявність відзиву відповідача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.ст 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, що регулюють договір позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд встановив, що 20.02.2019 між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування картки, в межах якої відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 7 000,00 гривень. Відповідачка скористалася кредитним лімітом, що нею не оспорюється.

Відповідно до договору факторингу № 16/11-23 від 16.11.2023 АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги до позичальників (у т.ч. до відповідачки) ТОВ «ФК «Сонаті».

Відповідно до договору факторингу № 29/12-23 від 29.12.2023 ТОВ «ФК «Сонаті» відступило право вимоги до позичальників (у т.ч. до відповідачки) позивачу.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 розрахунок боргу (станом на 16.11.2023) становить: розрахунок за основним боргом: 6 998,73 грн, заборгованість за відсотками: 13 299,59 грн, всього: 20 298,32 гривень.

Досліджуючи питання розміру заборгованості як суттєвої обставини, що підлягає доказуванню у цій цивільній справі, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи надані стороною позивача докази в частині розрахунку заборгованості, а саме: довідку-розрахунок станом на 16.11.2023 (в розмірі 20 298,32 грн), а також виписку з рахунку відповідачка про рух коштів по рахунку (станом на 16.11.2023), суд дійшов висновку, що вказані докази є неналежними та недостатніми для встановлення актуального розміру заборгованості відповідачки відповідно до умов договору. Зокрема, з наданих документів неможливо встановити окремі періоди, за які було нараховано плату за користування кредитними коштами, а також базу для нарахування відсотків (залишок за кредитом в розрізі окремих періодів за час користування кредитним лімітом), що позбавляє суд можливості самостійно перевірити правильність здійснення розрахунків відповідно до умов договору. Так, наприклад, довідка-розрахунок від 16.11.2023 (підписана представником АТ «Ідея Банк» Олегом Дропком), є одностороннім документом, який містить тільки суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками без вказання періодів виникнення (в розрізі місяців). А з формулювань змісту операцій у виписці з рахунку відповідачки (від 16.11.2023) також неможливо встановити періоди нарахування процентів.

Під час вирішення цієї справи суд бере до уваги, що відповідачка частково визнала позов в частині розміру заборгованості за тілом кредиту (7 000,00 грн) та відсотками (1 679,37 грн), відтак, керуючись принципом диспозитивності, суд вважає підтвердженим вказаний розмір заборгованості за кредитом (на загальну суму 8 679,37 грн).

Щодо стягнення з відповідачки 3 % річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Згідно з розрахунком інфляційних втрат та 3 % від суми боргу, який долучено до матеріалів позову, позивачем нараховано вказані суми за період з 21.09.2019 до 23.02.2022 на суму 20 298,32 гривень, тобто за межами періоду дії воєнного стану. Відтак, суд встановив наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Водночас, враховуючи, що під час судового розгляду встановлено інший (менший) розмір заборгованості (8 679,37 грн), судом здійснено перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних, пропорційно до сум актуального розміру заборгованості. А саме, сума інфляційних втрат становить 1 700,61 грн (8679,37/20298,32*3977,18=1700,61 грн). Сума 3 % річних становить 632,76 грн (8679,37/20298,32*1479,83=632,76 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту (7 000,00 грн), відсотками (1 679,37 грн), а також інфляційних втрат (1 700,61 грн) та 3 % річних (632,76 грн), на загальну суму 11 012,74 гривні.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В частині стягнення судового збору судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 гривні, що підтверджується випискою № 1280 від 26.05.2025.

Оскільки суд задовольнив позов частково (пропорція 42,7591 відсотка), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача частина сплаченого судового збору у розмірі 1 035,80 гривень.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Стороною позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» (яке представлене керуючим партнером адвокатом М.Маслюженком), актом приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05.05.2025 на суму 7 200,00 гривень, ордером на надання правничої допомоги від адвоката Маслюженка Миколи Павловича.

Стороною відповідача надано додаток 1 до договору про надання правничої допомоги від 20.06.2025 (яким встановлено умови щодо надання юридичних послуг та розрахунок вартості юридичних послуг), акт приймання-передачі виконаних робіт від 23.06.2025 в розмірі 6 000,00 гривень, прибутковий касовий ордер від 23.06.2025 на суму 6 000,00 гривень, ордер на надання правничої допомоги.

Проаналізувавши надані сторонами докази на понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає підтвердженим факт понесення вказаних витрат, а їхній розмір обгрунтованим та співмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт (як з боку позивача, так і з боку відповідача).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги загальний розмір понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу (7 200,00 + 6 000,00=13 200,00 грн) та пропорцію задоволення позовних вимог (42,7591 відсотка), суд вирішив частину вказаних витрат покласти на відповідача (13200*0,427591=5644,20), а іншу частину (13200-5644,20=7555,80) на позивача.

Згідно з вимогами ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки на позивача покладено більшу частину судових витрат, суд зобов`язує позивача сплатити різницю в понесених судових витратах відповідачу. Зокрема, враховуючи, що позивач повинен понести витрати в розмірі 7 555,80 грн, а фактично поніс витрати у розмірі 7 200,00 грн, різниця в розмірі (7555,80-7200,00=355,80 грн) підлягає стягненню з позивача на користь відповідача (який фактично сплатив 6 000,00 грн, а повинен сплатити 5 644,20 грн, 6 000,00-5644,20=355,80 грн). Оскільки даним рішенням стягується заборгованість з відповідача на користь позивача, суд дійшов висновку про можливість проведення часткового взаємозаліку вимог шляхом зменшення суми до стягнення на різницю в понесених судових витратах (355,80 грн), яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Таким чином, загальний розмір суми до стягнення становить: 7000,00 (тіло кредиту)+1679,37 (відсотки) + 1700,61 (інфляційні втрати) + 632,76 (3% річних) +1035,80 (частина судового збору) 355,80 (різниця понесених сторонами інших судових витрат) = 11 692,74 гривні.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76-77, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» заборгованість за тілом кредиту (7 000,00 грн), відсотками (1 679,37 грн), інфляційні втрати (1 700,61 грн), 3 відсотка річних (632,76 грн), а також частину сплаченого судового збору (1 035,80 грн) за вирахуванням різниці в понесених сторонами інших судових витрат (мінус 355,80 грн), всього до стягнення 11 692,74 грн (одинадцять тисяч шістсот дев`яносто дві гривні 74 копійки).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд капітал» (місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, б. 21, поверх 5, прим. 68-69, );

відповідач ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Євген ЗАВГОРОДНІЙ