ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
01 вересня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії, -
25 червня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», в інтересах якої діє адвокат Тараненко Артем Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
Позов поданий представником позивача з використанням системи «Електронний суд».
За змістом позовних вимог стверджується, що 12 листопада 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 763549587.
Згідно з умовами цього договору відповідач, як позичальник, отримав в борг грошові кошти у сумі 22 000 гривень із зобов`язанням повернення цих коштів та сплати процентів за користуванням коштами.
Представник позивача зазначає, що відповідачем, як позичальником, не виконані умови договору та отримані кошти повернутими не були, проценти за користування кредитом не сплачені.
В подальшому, внаслідок укладення договорів факторингу, право вимоги за договором кредитної лінії № 763549587 було передано іншим кредитором, останнім з яких є позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС».
Позивач, як новий кредитор в зобов`язанні, може вимагати стягнення заборгованості з відповідача, як позичальника.
Розмір заборгованості за договором кредитної лінії № 763549587 становить 82 926,80 гривень, що включає: 22 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 60 926 гривень заборгованість за несплаченими процентами.
З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному вище розмірі, а також компенсувати судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 гривні, а також витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 гривень.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 червня 2025 року справа передана на розгляд головуючому судді Самусі В.О. (а. с. 188).
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників судового розгляду, а також за клопотанням позивача витребувано від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію щодо належності платіжної картки № НОМЕР_1 хх-хххх-5013 та зарахування на вказану картку грошових котів в період часу з 12 листопада 2021 року до 17 листопада 2021 року (а. с. 195-196).
Листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 18 липня 2025 року було надано витребувану інформацію за картковим рахунком відповідача.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без його участі, підтримав позовні вимоги та просив ухвалити заочне рішення у випадку неявки відповідача (а. с. 14).
Відповідач для участі в судовому засіданні не з`явився, був повідомленим належним чином, подав письмове клопотання, зареєстроване канцелярією суду 13 серпня 2025 року, в якому просив суд проводити розгляд справи без його участі, а також висловив свої заперечення щодо частини заявлених позовних вимог та надав письмові докази.
За змістом письмових пояснень позивача, він не заперечує факт укладення кредитного договору та отримання коштів в борг, однак просить суд стягнути виключно заборгованість за тілом кредиту та максимально відтермінувати виконання рішення в частині стягнення заборгованості, окремо відповідач акцентує увагу на відсутності правових підстав для стягнення заборгованості за процентами.
Зокрема, відповідач стверджував, що підставою для відстрочення виконання рішення суду є перебування на його утриманні малолітньої дитини, а підставою для відмови у стягненні процентів за кредитним договором є те, що позивач призваний на військову службу за мобілізацією та на нього поширюються гарантії, передбачені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості в період дії воєнного стану в Україні».
З урахуванням позиції учасників судового розгляду, суд, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, ухвалив проводити судовий розгляд без участі представника позивача та відповідача.
У відповідності до приписів частини 2 статті 247 ЦК України, у зв`язку із неявкою учасників справи, фіксування судового засідання з використанням технічних засобів не здійснювалось.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 01 вересня 2025 року до 12 години 15 хвилин.
З урахуванням неявки відповідача та відсутності відзиву на позов, суд ухвалює рішення за правилами заочного розгляду.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини.
Так, судом встановлено, що 12 листопада 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено договір кредитної лінії № 763549587 (а. с. 26-33).
Договір підписаний відповідачем, як позичальником, шляхом використання електронного підпису.
В договорі прізвище позичальника зазначено « ОСОБА_2 », в позовній заяві прізвище відповідача зазначено, як « ОСОБА_3 ». В долучених до матеріалів справи документах, зокрема, в копії паспорта відповідача, прізвище відповідача зазначено, як « ОСОБА_2 ».
З урахуванням того, що відповідач не заперечує факт укладення цього договору, суд вважає, що в позовній заяві допущена описка і в подальшому в тексті судового рішення зазначає прізвище відповідача « ОСОБА_2 ».
Згідно пунктів 1.2, 1.7, 1.9.2, 1.11, 1.12.1, 1.12.2 договору кредитної лінії, сума кредиту 22 000 гривень, строк кредитування 30 днів (дисконтний період) з подальшою автопролонгацією до 90 днів після закінчення строку дисконтного період у випадку не повернення тіла кредиту на не сплати процентів. Процентна ставка залежить від періоду користування і визначається у розмірі 1,98 % щоденно в межах дисконтного періоду; 0,99 % щоденно - у випадку продовження дисконтного періоду після сплати процентів та активування відповідної функції продовження дисконтного періоду, 2,98 % щоденно після закінчення строку дисконтного періоду, якщо проценти за користування кредитом сплаченими не були, а тіло кредиту не повернуто.
Первісним кредитором виконані зобов`язання щодо надання в борг відповідачу, як позичальнику, грошових коштів у сумі 22 000 гривень, що не заперечується відповідачем і підтверджується, в тому числі, випискою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за картковим рахунком відповідача.
В подальшому, внаслідок укладення договорів факторингу з відповідними додатками, право вимоги за кредитним договором перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», потім до товариства з обмеженою відповідальністю «ОНЛАЙН ФІНАНС», а згодом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (а. с. 81-87, а. с. 111-116, а. с. 127-133).
Судом не встановлено обставин, що свідчать про нікчемність зазначених договорів факторингу.
Відповідач в свою чергу факт укладення зазначених договорів не заперечує, як не заперечує обставини щодо переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором кредитної лінії № 763549587 від 12 листопада 2021 року.
Внаслідок невиконання умов договору у відповідача, як позичальника, виникла заборгованість у сумі 82 926,80 гривень, що включає 22 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 60 926,80 гривень заборгованість за процентами. Розрахунок заборгованості долучений до матеріалів справи (а. с. 146-150).
Відповідач обставини щодо виникнення заборгованості не заперечує, розрахунку позивача не спростував, доказів повного чи часткового погашення заборгованості не надав.
Разом із тим, відповідач просить відтермінувати (відстрочити) стягнення заборгованості за тілом кредиту, мотивуючи це тим, що в нього на утриманні наявна малолітня дитини.
Також відповідач просить відмовити у стягненні процентів, посилаючись на безпідставність їх нарахування з огляду на те, що він є військовослужбовцем за мобілізацією в особливий період і станом на дату розгляду справи судом, він проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 .
Для підтвердження відповідних обставин відповідачем надані витяг з системи «ДІЯ» для підтвердження народження дитини, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копія військового квитка, копія посвідчення учасника бойових дій та довідка командира військової частини НОМЕР_2 .
Встановивши зазначені обставини, суд вважає, що спірні правовідносини урегульовані наступними правовими нормами.
Суд вважає, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про споживче кредитування».
Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.
Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно приписів пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З огляду на наведені правові норми, суд вважає доведеними обставини щодо укладення з відповідачем, як позичальником, договору кредитної лінії № 763549587 та погодження умов цього договору і подальшого отримання в борг на умовах строкового та платного володіння грошових коштів у сумі 22 000 гривень.
Суд також вважає, що позивачем, як новим кредитором, доведені обставини щодо отримання ним права вимоги за вказаним вище договором кредитної лінії № 763549587 після укладення договорів факторингу.
Суд також погоджується із доводами позивача щодо виникнення заборгованості за договором кредитної лінії та акцентує увагу на тому, що відповідачем, як позичальником, не надані докази повного чи часткового погашення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами.
Суд також бере до уваги, що відповідач не заперечує обставин укладення кредитного договору, отримання коштів в борг, виникнення заборгованості за кредитом та процентами та подальшого переходу права вимог до позивача, як нового кредитора, внаслідок укладення низки договорів факторингу.
При цьому, відповідач просить максимально відстрочити виплату за тілом кредиту, не оспорюючи розмір заборгованості, та просить відмовити у стягненні нарахованих процентів.
Оцінюючи відповідні доводи відповідача, суд виходить з наступного.
Так, згідно приписів частини 1 статті 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
В цьому випадку закон не конкретизує перелік обставин, які надають можливість суду вжити заходів для відстрочення виконання рішення суду.
В кожному конкретному випадку суд індивідуально оцінює відповідну обставину чи сукупність обставин та приймає рішення щодо відстрочення виконання, якщо без застосування відповідного процесуального механізму виконання рішення становитиме надмірний тягар для боржника. В цьому випадку враховується його матеріальний стан, наявність хвороб боржника чи членів родини, наявність інших обставин, що об`єктивно ускладнюють виконання рішення суду.
При цьому, відповідач, стверджуючи про необхідність відстрочення виконання рішення суду, посилається на наявність у нього малолітньої дитини та надає відповідні докази.
Однак, суд вважає, що зазначена обставина не є об`єктивною перешкодою для виконання рішення, а отже, підстави для відстрочення виконання рішення відсутні.
Далі, відповідач, стверджуючи про те, що перебуває на військовій службі за мобілізацією, просить суд відмовити у стягненні процентів за користування коштами.
Оцінюючи відповідні доводи позивача, суд враховує наступне.
Так, судом встановлено, що 26 лютого 2022 року відповідач був призваним на військову службу, зазначена обставина підтверджується записом у військовому квитку.
Згідно пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, чинній на дату призову відповідача на військову службу) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Отже, починаючи з 26 лютого 2022 року для відповідача, як військовослужбовця, призваного на військову службу за мобілізацією в особливий період (під час дії воєнного стану), проценти за користування кредитом не нараховуються.
При цьому, згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 25 лютого 2025 року заборгованість за процентами становить 62 238 гривень (84 238 гривень, загальний розмір заборгованості, - 22 000 гривень, тіло кредиту).
А отже, ця сума є більшою, ніж заявлена до стягнення.
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, нарахування процентів було припинено 04 березня 2022 року, після цього розмір заборгованості зменшувався за рахунок списання процентів у сумі 4 589,20 гривень і 665,60 гривень.
Відповідач не стверджує про те, що списання процентів відбулось внаслідок їх часткової справи, доказів сплати цих платежів не надає.
А отже, оскільки право на припинення нарахування процентів виникло у відповідача з дати його призову на військову службу, 25 лютого 2022 року, і сума нарахованих процентів станом на 25 лютого 2022 року є більшою, ніж заявлена до стягнення, відсутні підстави для відмови у стягненні процентів за користування кредитом чи зменшення їх розміру.
В цьому випадку суд акцентує увага на тому, що правові гарантії, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, чинній на дату призову відповідача на військову службу) не поширюються на правовідносини, що виникли до дати прозову ОСОБА_1 на військову службу.
З урахування викладеного, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 82 926,80 гривень, що включають: 22 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 60 926,80 гривень заборгованість за процентами.
Далі, позивачем заявлені до стягнення 7 000 гривень понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.
Для підтвердження обставин щодо понесених витрат позивачем надані договір про надання правничої допомоги від 29 травня 2025 року з додатком № 1, додаткова угода до цього договору та акт прийому-передачі наданих послуг, а також копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а. с. 152-158).
Аналізуючи існування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесеним ним витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає за доцільне зменшити розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу до 4 000 гривень.
З урахування повного задоволення позовних вимог, суд, керуючись приписами статті 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача 2 422,40 гривні компенсацію понесених судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 3, 5, 10-12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 1, 8 Закону України «Про споживче кредитування», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, -
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 763549587 від 12 листопада 2021 року у сумі 82 926,80 гривень, що включає: 22 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 60 926,80 гривень заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 4 000 гривень, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 2 422,40 гривні, як компенсацію витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», , місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.