Справа № 461/6634/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлюк О. В.
Провадження № 22-ц/811/265/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Марко О. Р.,

з участю представника відповідача адвоката Братцевої Н.С., представника позивача Жовтанецького В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Братцевою Надією Сергіївною, на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2024 року, у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2024 року акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося в суд з позовом до відповідачки про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 165 552,74 грн та 3 028 грн судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 15 травня 2019 року сторони уклали Угоду № С-403-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (далі - Кредитний договір). Згідно з Кредитним договором відповідачка отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_2 ), операції за якими можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого ліміту Кредитної лінії. Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24% річних. Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 49 900,00 грн.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з Кредитним договором, що підтверджується випискою по поточному рахунку. Проте, відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі за Кредитним договором. Сума боргу відповідачки за Кредитним договором станом на 06.06.2024 становить 165552,74 грн, яку позивач просив стягнути.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2024 року позов задоволено.

Вирішено:

стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 165552 грн 74 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 3 028 грн судового збору.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2024 року оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , подавши в січні 2025 року апеляційну скаргу, яка підписана представником Братцевою Надією Сергіївною, в якій міститься прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Стягнути з позивача витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу, понесені відповідачкою, орієнтовний розмір яких складає 10 000, 00 грн.

На думку заявника, оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильною оцінкою доказів, наданих відповідачем, окрім того, має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між нею та позивачем не було укладено письмового договору, в якому би було встановлено форму сплати процентів за користування кредитними коштами, комісію за обслуговування, відповідальність за прострочення грошових зобов`язань. У додатках, долучених позивачем до позовної заяви, відсутні підтвердження того, що саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, чинній на момент підписання Угоди, що розміщений та зберігається на офіційному вебсайті Банку, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, пені та комісії, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

На думку заявника, роздруківка договорів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила обслуговування фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим позивачем у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Долучений позивачем до позову договір комплексного банківського обслуговування не містить підпису відповідачки, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Звертає увагу й на те, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачкою вимоги, про усунення порушення кредитних зобов`язань, що також свідчить про неповноту дослідження обставин та необґрунтованість оскаржуваного рішення.

В поданій апеляційній скарзі заявник акцентує увагу і на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, внаслідок чого судом не було повно та всебічно встановлено всіх обставин цієї справи та надано перевагу позиції позивача, яка не підтверджена належними та допустимими доказами, позбавлено відповідача навіть можливості надання відзиву на позову. Прийняття рішення по справі у першому судовому засіданні, у той час, як перша неявка, навіть без поважної підстави, є підставою для відкладення судового засідання, призвело до його незаконності та необґрунтованості.

03 березня 2025 року зареєстровано відзив акціонерного товариства «Ідея Банк» на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2024 року, в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Судом встановлено, що 15 травня 2019 року сторони уклали Угоду №С-403-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (а. с. 4). Така угода підписана відповідачкою власноручно.

Згідно з Кредитним договором відповідачка отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_2 ), операції за якими можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого ліміту Кредитної лінії. Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24 % річних. Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200'000,00 грн. Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 49' 900,00 грн.

Уклавши Кредитний договір, сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою: www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний.

Відтак, Договір разом з письмовою Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки є Договором приєднання, у розумінні приписів статті 634 ЦК України.

Публічна пропозиція АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, чинній на момент підписання Угоди, розміщені та зберігаються на офіційному вебсайті Банку www.ideabank.ua. Таким чином, кожен бажаючий може ознайомитися зі всіма редакціями Договору.

Окрім того, п. 2.3 Кредитного договору встановлено, що процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24 % річних. Відтак, сторони домовилися про розмір процентної ставки за користування коштами Кредитної лінії.

Згідно з довідкою - розрахунком заборгованості станом на 06 червня 2024 року заборгованість відповідачки перед позивачем у зв`язку із порушенням зобов`язань становить 165552, 74 грн та складається із такого: прострочений борг 64229, 26 грн та прострочені проценти 101323, 48 грн (а. с. 20).

Відповідно до приписів статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 526 ЦК України регламентує, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У частині першій статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина перша статті 612 ЦК України визначає, що боржник, у цьому випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

У статях 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Звертаючи із позовом в суд, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 165552,74 грн.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач долучив до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором, але вже без комісії, встановленої п.1.2 Тарифів (плата (комісія) за управління кредитом) та із зарахуванням сплаченої комісії в погашення заборгованості по кредитному договору, додавши до такого історію нарахування плати (комісії) за управління кредитом протягом терміну дії договору та розрахунок надлишково нарахованих процентів по договору при умові зарахування оплачених плат (комісій) за управління кредитом виключно у рахунок погашення основного боргу та процентів по договору. З розрахунку та додатків вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувались виходячи з передбаченої договором процентної ставки 24 %, і заборгованість відповідачки станом на 06 червня 2024 року становить 58 006 грн 71 коп.

Колегія суддів приймає до уваги розрахунок і додані до нього дадатки, як належні та допустимі докази у справі, оскільки такі стороною відповідача не спростовані .

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи доказів отримання відповідачкою вимоги банку про усунення порушення кредитних зобов`язань, колегія суддів такі відхиляє, оскільки вимогою від 02 квітня 2024 року, адресованої Банком відповідачці, позивач вимагав терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення вище вказаної вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нараховану по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачці було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із нього заборгованості за кредитним договором на власний вибір Банку.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію реєстру поштових відправлень АТ «Укрпошта» від 12 квітня 2024 року з якого убачається, що позивач скерував відповідачці вимогу про усунення кредитних зобов`язань (порядковий номер реєстру 21).

Однак відповідачка не відреагувала на вимогу та зобов`язань за Кредитним договором не виконала.

Таким чином, встановлено, що сторони досягли згоди за істотними умовами Кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У справі, що переглядається встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання згідно з умовами Кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку (а. с. 16-19). Однак, відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки за кредитним договором, не надала жодних доказів на спростування вимог позивача, а тому позов підлягає частковому задоволенню, при цьому колегія суддів бере до уваги надану позивачем суду апеляційної інстанції довідку - розрахунок заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 06 червня 2024 року, відповідно до якої сума заборгованості становить 58 006 грн 71 коп. Відтак, саме така сума підлягає до стягнення з відповідачки.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши загальний розмір стягуваної заборгованості за кредитним договором з 165 552 грн 74 коп. до 58 006 грн 71 коп. та пропорційно до задоволених вимог вирішити питання стягнення судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги про зміну рішення суду в частині розміру стягуваної заборгованості, слід змінити суму сплаченого судового збору за розгляд справи судом першої інстанції з 3 028 грн 00 коп. до 1 059 грн 87 коп. та стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 2 360 грн 50 коп.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Братцевою Надією Сергіївною, задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2024 року змінити, зменшивши суму стягуваної із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором із 165 552 грн 74 коп. до 58 006 грн 71 коп. та сплаченого судового збору за розгляд справи судом першої інстанції з 3 028 грн 00 коп. до 1 059 грн 87 коп.

Стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 2 360 грн 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 серпня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич