Справа № 368/760/22
Рішення

Іменем України

"29" липня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі: головуючого судді Кириченка В.І.,

при секретарі Марчук Н.М.

представника відповідача - Чорного О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди з урахуванням індексу інфляції, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу та витратами на евакуацію транспортного засобу, пов`язаної з лікуванням потерпілого, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 12.04.2019, близько 18 години 00 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Lexus RX 300» реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснюючи виїзд на перехрестя нерівнозначних доріг, а саме з автодороги «с. Зорівка - м. Ржищів» на автодорогу «м. Кагарлик - м. Канів» в межах Київської області, в порушення вимог пунктів 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, відповідно до яких: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», не врахував дорожню обстановку, перед початком руху не пересвідчився у безпечності та продовжив рух чим своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також здоров`ю громадян, не надавав дорогу автомобілю марки «SkodaOctavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався по даному перехресті по автодорозі сполученням «м. Кагарлик - м. Канів» та мав перевагу в русі, в результаті чого відбулось зіткнення вище вказаних транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідно до висновку судово-медичної експертизи №584/д від 29.09.2020 року, водій автомобіля марки «SkodaOctavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої променевої кістки, струс головного мозку, рана на правому вусі. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами можливо в строк та за обставин вказаних в постанові. Перелом відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більше ніж 3 тижні. Рана на вусі та струс головного мозку відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (тривалістю понад шести днів, але не більш як три тижні(21 день)).

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-21/30032-ІТ від 25.06.2021 грубе порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричиненні потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному проваджені ОСОБА_1 визнано потерпілим та допитано по обставинах кримінального провадження.

У подальшому, а саме, 20.07.2021 у кримінальному провадженні №0000160 від 13.04.2019 старшим слідчим Обухівського РУП ГУНП в Київській області Степаненко Р.В. оголошено підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Обставини вчинення саме ОСОБА_2 зазначеного кримінального правопорушення, у повному обсязі підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №13-3/675 від 12.12.2019, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті пошкодження при ДТП, станом на 12.04.2019, дорівнює ринковій вартості автомобіля у непошкодженому стані на момент події складає: 210 860, 50 грн. (двісті десять тисяч вісімсот шістдесят гривень 50 коп.).

Відповідно до акту №6 прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 12.04.2019 ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) надав транспортні послуги по перевезенню автомобіля «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 по маршруту село Пиї - місто Кагарлик на суму 1200 грн. (одна тисяча двісті гривень).

Для проведення ремонтних робіт по відновленню належного на праві власності автомобіля ««Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 звернувся до ФОП « ОСОБА_4 » ІПН НОМЕР_5 , який виконав ремонтно-малярні роботи на загальну суму 194 590 грн. (сто дев`яносто чотири тисячі п`ятсот дев`яносто гривень ), що підтверджується рахунком - фактурою № 1351 від 12.05.2020 на суму 194 590 грн., товарним чеком № 1351 від 24.09.2020 на закупівлю запчастин ОСОБА_1 на суму 113 540 грн., Актом виконаних робіт відповідно до заказу - наряду №1351 від 24.09.2020 на суму 81050 грн., накладною №1351 від 24.09.2020 на суму 113 540 грн., квитанцією до заказ - наряду №1531 від 24.09.2020 на суму 81 050 грн.

Розмір таких збитків, що підлягає відшкодуванню позивачу, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Крім цього, згідно з зібраними на стадії досудового розслідування, витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів, матеріалів медичного призначення для лікування здоров`я та кошти на транспортні витрати у зв`язку з необхідністю проведення лікування склали 10 347 гривень (десять тисяч триста сорок сім гривень, 00 копійок).

Таким чином, внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_1 спричинено реальної майнової шкоди на суму 206 137 гривень (двісті шість тисяч сто тридцять сім гривень, 00 копійок).

Крім того, окрім фізичної та матеріальної шкоди ОСОБА_1 , неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_2 , також завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, що виразились у вимушених змінах його життєвих, соціальних та побутових стосунків, негативних переживаннях та спогадах, насторозі, тривозі, важкості виконання повсякденних обов`язків, фіксованості уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживаннях фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасовій відірваності від активного соціального життя, зниженому та нестійкому настрою, порушенні сну, емоційній напрузі, нервозності, дратівливості, приниженій гідності та побоюваннях щодо майбутнього стану здоров`я.

У зв`язку із вищевикладеним, внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, що в свою чергу призвело до фізичних та моральних страждань. Так, у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями, ОСОБА_1 не мав належного зовнішнього вигляду та не міг виконувати роботу, тим самим втратив можливість працювати та отримувати заробітну плату. Це, в свою чергу, призвело до неотримання ним заробітку (доходу) та неможливості матеріального забезпечення своєї сім`ї, так як в результаті заподіяних тілесних ушкоджень, він тимчасово втратив працездатність, що підтверджено висновком зазначеної вище судово-медичної експертизи, а тому заподіяну моральну шкоду останній оцінює у розмірі 50 000 гривень (п`ятдесяти тисяч гривень, 00 копійок).

У подальшому, зазначене кримінальне провадження для розгляду по суті направлене до Кагарлицького районного суду.

Так, 24.05.22 захисником обвинуваченого ОСОБА_2 , до Кагарлицького районного суду подано клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. У судовому засіданні, що відбулось 31.05.2022 обвинуваченим ОСОБА_2 власноручно написано та подано суду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з тим, що минули строки притягнення до кримінальної відповідальності за інкримінованим злочином та закриття кримінального провадження № 0000160 від 13.04.2019.

Як наслідок, ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 31.05.2022 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України, тобто за нереабілітуючою підставою - у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000160 від 13.04.2019 відносно ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрито.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду.

Частиною 7 ст. 128 КПК України визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, розмір матеріальних збитків, завданих потерпілому ОСОБА_1 неправомірних дій ОСОБА_2 та встановлених за результатами досудового розслідування становить 206 137,00 гри. (двісті шість тисяч сто тридцять сім гривень 00 коп.).

Водночас, ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Главою 13 «Речі. Майно» ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).

У цій же главі ЦК України міститься норма статті 192 «Гроші (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Таким чином, гроші (грошові кошти) є різновидом майна. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 у справі № 6 - 1032 цс17.

З урахуванням положень статей 22 та 190 ЦК України під шкодою, що завдана ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 у зазначеній справі необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошових коштів (збитків в сумі 206 137 грн.) в умовах інфляції, оскільки грошові кошти, втрачені позивачем ОСОБА_1 та на час вирішення спору, при рівній номінальній вартості, мають різну купівельну спроможність.

Звертаючись у 2021 році з цивільним позовом ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження № 0000160 від 13.04.2019 просив відшкодувати матеріальні збитки, встановлені органом досудового розслідування в сумі 206 137 грн., тобто без реальної вартості втрачених коштів з квітня 2019 року до моменту розгляду справи, сума яких на цей час значно збільшилась. Крім того, позивач також був позбавлений протягом тривалого часу права розпорядження належними йому грошовими коштами.

Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Враховуючи положення частини третьої статті 22 ЦК України, якою закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, а також аналізуючи зміст частини другої статті 1192 ЦК України «реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи», необхідно дійти висновку про те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду (грошові кошти) з урахуванням установленого індексу інфляції.

Купівельна спроможність коштів позивача в розмірі 206 137,00 грн. з моменту їх втрати (12.04.2019) у зв`язку з вчиненням особою злочину, до моменту розгляду справи у суді (серпень 2022) значно зменшилась.

Таким чином, завдані ОСОБА_1 матеріальні збитки є втратами, які за розміром є більшими, ніж сума 206 137 грн., оскільки купівельна вартість коштів на цей час зменшилась.

З огляду на викладене, обсяг збитків завданих ОСОБА_1 необхідно визначити з урахуванням установленого індексу інфляції. Зважаючи на положення статей 22, 1192 ЦК України у позивача є законні підстави на відшкодування шкоди (реальних збитків), яку завдано останньому.

Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного Суду від 08.02.2018 по справі № 662/928/15ц.

Таким чином, сума реальних збитків завданих позивачу ОСОБА_1 від злочину на момент розгляду справи становить 283 179, 03 (двісті вісімдесят три тисячі сто сімдесят дев`ять) гривень 03 (три) копійки з урахуванням індексу інфляції за період з 01.05.2019 до 31.07.2022, з яких сума 77 042, 03 (сімдесят сім тисяч сорок дві) гривні 03 (три) копійки є інфляційні витрати, виходячи з розрахунку, де період прострочення грошового зобов`язання 1188 днів, 206137 х 1,37374186 ( індекс інфляції) 206137,0 = 77042,03)

До часу розгляду справи в суді ОСОБА_2 жодним чином не відшкодовано позивачу матеріальної шкоди.

Як вбачається з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до пунктів 2 та 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вини зазначеної особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 134 Цивільного процесуального кодексу України Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Між позивачем (клієнтом) та Адвокатським об`єднанням «Грибенников та Фатєєв» укладено договір про надання правової допомоги № 01/21 від 05.01.21.

Відповідно до вказаного договору розмір гонорару (винагороди) адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, підготовку заяв по суті справи або заяв з процесуальних питань визначається за погодинною ставкою, виходячи з вартості однієї години - 1000,00 грн.

Позивачем та адвокатом підписаний попередній акт розрахунок про надання правової (правничої) допомоги від 08.08.2022 відповідно до якого загальна вартість правничих послуг, наданих на підставі Договору № 01/21 від 05.01.2021 складає 48 000 (сорок вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно дост.59 Конституції України кожен має право на правову допомогу та є вільним у виборі захисника своїх справ. В офіційному тлумаченні положення ч. 1 ст.59 Конституції України у Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009р. зазначено, що вище вказані положення Конституції України треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними і фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Відповідно до ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Вказане підтверджується копіями висновку експерта СМЕ №584/д від 25.09.20; висновку експерта №12-1/2201 від 08.01.2020; висновку експерта №12-1/2202 від 24.01.2020; висновку експерта №13-3/675 ВІД 16.01.2019; висновку експерта №СЕ-19/111-21/30032-1Т від 25.06.2021 від 25.06.2021; клопотання про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності від 16.05.22; Ухвали Кагарлицького районного суду від 31.05.2022; виписки з ЄДР; акту №6 прийому - передачі виконаних робіт від 12.04.2019; рахунку №6 від 12.04.2019 з відміткою про сплату; рахунку-фактури №1351 від 12.05.20 ППТ ОСОБА_5 ; товарного чеку №1351 від 24.09.2020; квитанції до заказ наряду №1351 від 24.09.20; накладної №1351 від 24.09.2020; акту виконаних робіт від 24.09.20; фіскальних чеків з аптеки; розрахунку надання правової допомоги від 08.08.22.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Представник позивача адвокат Грибенников С.О. в судовому засіданні позов підтримав. Після перерви в судове засідання не зявився і розгляд справи закінчено у його відсутність.

Представник відповідача адвокат Чорний О.В. в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи наступним.

Відповідно до чинного законодавства України, встановлено загальний порядок відшкодування шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме:

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по- друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-ІУ.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-ІУ.

Законом № 1961-ІУ визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-ІУ обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-ІУ у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Позивачем було заявлено позов до неналежного Відповідача, оскільки Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-ІУ у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Позивач не має права на стягнення заявлених сум із Відповідача, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-ІУ у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-ІУ).

Судом встановлено наступне.

12.04.2019, близько 18 години 00 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Lexus RX 300» реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснюючи виїзд на перехрестя нерівнозначних доріг, а саме з автодороги «с. Зорівка - м. Ржищів» на автодорогу «м. Кагарлик - м. Канів» в межах Київської області, в порушення вимог пунктів 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, відповідно до яких: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»,не врахував дорожню обстановку, перед початком руху не пересвідчився у безпечності та продовжив рух чим своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також здоров`ю громадян, не надавав дорогу автомобілю марки «SkodaOctavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався по даному перехресті по автодорозі сполученням «м. Кагарлик - м. Канів» та мав перевагу в русі, в результаті чого відбулось зіткнення вище вказаних транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідно до висновку судово-медичної експертизи №584/д від 29.09.2020 року, водій автомобіля марки «SkodaOctavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої променевої кістки, струс головного мозку, рана на правому вусі. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами можливо в строк та за обставин вказаних в постанові. Перелом відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більше ніж 3 тижні. Рана на вусі та струс головного мозку відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (тривалістю понад шести днів, але не більш як три тижні(21 день)).

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-21/30032-ІТ від 25.06.2021 грубе порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричиненні потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Обставини вчинення саме ОСОБА_2 зазначеного кримінального правопорушення, у повному обсязі підтверджуються зібраними доказами.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №13-3/675 від 16.01.2020 року і посилання на постанову слідчого про призначення експертизи від 12.12.2019 року вбачається опечатка в даті висновку експерта де зазначено дату 16.01.2019 року , матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті пошкодження при ДТП, станом на 12.04.2019, дорівнює ринковій вартості автомобіля у непошкодженому стані на момент події складає: 210 860, 50 грн. (двісті десять тисяч вісімсот шістдесят гривень 50 коп.). Ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 12.04.2019 становила 210 860, 50 грн. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля станом на 12.04.2019 складала 634488,59 грн.

Відповідно до акту №6 прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 12.04.2019 ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) надав транспортні послуги по перевезенню автомобіля «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 по маршруту село Пиї - місто Кагарлик на суму 1200 грн. (одна тисяча двісті гривень).

Для проведення ремонтних робіт по відновленню належного на праві власності автомобіля ««Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 звернувся до ФОП « ОСОБА_4 » ІПН НОМЕР_5 , який виконав ремонтно-малярні роботи на загальну суму 194 590 грн. (сто дев`яносто чотири тисячі п`ятсот дев`яносто гривень ), що підтверджується рахунком - фактурою № 1351 від 12.05.2020 на суму 194 590 грн., товарним чеком № 1351 від 24.09.2020 на закупівлю запчастин ОСОБА_1 на суму 113 540 грн., Актом виконаних робіт відповідно до заказу - наряду №1351 від 24.09.2020 на суму 81050 грн., накладною №1351 від 24.09.2020 на суму 113 540 грн., квитанцією до заказ - наряду №1531 від 24.09.2020 на суму 81 050 грн.

Згідно повідомлення директора Київської регіональної дирекції ПАТ НАСК « ОРАНТА» від 23.03.2023 року та копії поліса станом на 12.04.2019 року був діючим укладений договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ОСОБА_2 яким було застаховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспртного засобу марки «Lexus RX 300» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Ліміт відповідальності за договором обов`язкового страхування АМ-9650912 від 22.03.2019 року становить до 100000 грн. на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну потерпілих і до 200000 грн. на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих.

В постанові ВП ВС від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 - щодо повернення залишків знищеного автомобіля зазначено, що за змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-ІУ.

Законом № 1961-ІУ визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-ІУ обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.30 ЗУ « Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( від 1.07.2004 року з послідучими змінами)

30.1. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

30.2. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.26-1 вказаного Закону: Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до ст.23 вказаного Закону: 23.1. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст.24 вказаного Закону: 24.1. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

24.2. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

24.3. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до ст.9 вказаного Закону 9.1. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

9.2. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується.

9.3. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

9.4. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

9.5. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Відповідно до ст.6 вказаного Закону: Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.32 вказаного Закону: Відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує:

32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону;

32.2. шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду;

32.3. шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування";

32.4. шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду;

32.5. шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях;

32.6. шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента;

32.7. шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу;

32.8. шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій;

32.9. шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов`язаної з цією пригодою;

32.10. шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

В цій справі витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. І позивач мав передати залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Але позивач відремонтував автомобіль для власного користування і тому вбачається не бажає передати залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим не набув право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП з урахуванням індексу інфляції та витрат на евакуацію транспортного засобу. Також позивач не довів, що є випадок коли страховик не зобов`язаний відшкодувати позивачу вказані витрати.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1573 ОСОБА_1 який знаходився на стаціонарному лікуванні з 13.04.2019 року по 23.04.2019 року та фіскальних чеків з аптек ОСОБА_1 витратив на придбання медикаментів, лікарських засобів, матеріалів медичного призначення для лікування здоров`я та кошти на транспортні витрати у зв`язку з необхідністю проведення лікування всього 10 347 гривень (десять тисяч триста сорок сім гривень, 00 копійок). Але позивач не довів, що є випадок коли страховик не зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого так як не зазначав про цей випадок при обгрунтуванні позову . А тому у відповідача відсутній обов`язок відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого.

У зв`язку із вищевикладеним, внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, що в свою чергу могло призвести до фізичних та моральних страждань позивача. Але позивач не довів, що є випадок коли страховик не зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю так як не зазначав про цей випадок при обгрунтуванні позову . Не довів про спричинення моральної шкоди і що її розмір більший 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю так як у встановленому ЦПК України порядку не залучив співвідповідачем страховика який має право заперечувати обставини на які посилається позивач та надавати відповідні докази для оцінки судом. За вказаних обставин відповідно до ст.23ч.3 ЦК України суд не має підстав визначати розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення , глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи ОСОБА_2 .

Тому відмовити повністю в задоволенні позову про відшкодування шкоди з урахуванням індексу інфляції, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу та витратами на евакуацію транспортного засобу, пов`язаної з лікуванням потерпілого, моральної шкоди.

У відшкодуванні витрат позивача на професійну правову допомогу відмовити на підставі ст.141 ч.2п.2 ЦПК України так як у разі відмови в позові ці витрати покладаються на позивача..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. 6, 28, 37, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

У відшкодуванні витрат позивача на професійну правову допомогу відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 08.08.2025 року.

Суддя В.І. Кириченко