Справа № 278/829/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Кравчук Д. В., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Омельчук Ігор Миколайович, до Державної казначейської служби України, Головного Управління національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2024 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету 1008000,00 грн відшкодування моральної шкоди та 50000 грн витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.12.2012 року було розпочато кримінальне провадженні № 0000144 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 Кримінального кодексу України (далі КК).

27.06.2013 року в рамках вказаного кримінального провадження позивачу було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого вказаною вище статтею КК України.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2023 року у цьому кримінальному провадженні (справа № 278/3780/13-к) позивач визнаний невинуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та виправданий за відсутністю в його діянні складу цього правопорушення.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25 грудня 2023 року вирок суду залишено без змін.

Позивач в обґрунтування завданої моральної шкоди вказує, що вказаним повідомленням про підозру було порушено його права та призвело до його душевних страждань, спричинених викликами до слідчого, прокурорів, участю в судових засіданнях, чим було порушено звичайний порядок в його житті, побуті, родині. Під час досудового розслідування та судового розгляду постійно відчував стрес, не міг нормально працювати та відпочивати, чим було завдано шкоду його психологічному здоров`ю. Крім того, вказане призвело до погіршення відносин з друзями, родичами, дружиною, відновлення яких потребуватиме багато зусиль.

Головне управління національної поліції в Житомирській області (далі ГУНП) у відзиві та під час судового розгляду вважає поданий позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки здійснення досудового розслідування кримінального провадження та судовий розгляд не призвели до порушень нормальних життєвих зв`язків позивача, а саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Також вважає безпідставною вимогу про стягнення витрат на правову допомогу (а.с. 70-73).

Житомирська обласна прокуратура заперечувала факт заподіяння моральної шкоди позивачу, а при визначенні розміру відшкодування просить виходити із положення ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено розмір мінімальної заробітної плати як розрахункову величину для обчислення виплат за рішенням суду.

У судове засідання з`явились представники позивача та відповідачів - Головного Управління національної поліції у Житомирській області та Житомирської обласної прокуратури. Підртримали доводи, які викладені у відзивах на позовну заяву, наголосили на неспівмірності судових витрат на правову допомогу.

Інші учасники процесу були повідомлені належним чином, однак явку свою не забезпечили, що не є перешкодою для розгляду справи.

Суд, дослідивши вказане вище кримінальне провадження, вислухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з кримінального провадження (справа № 278/3780/13-к, яка була досліджена в судовому засіданні), 27.06.2013 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК (том 1 (провадження доказів) а.с. 175-178). 13.08.2013 вказане кримінальне провадження направлено для розгляду по суті до суду.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 11.07.2023 у справі № 278/3780/13-к ОСОБА_1 визнаний невинуватим у вчиненні інкримінованого йому у рамках кримінального провадження № 0000144 злочину та виправданий судом за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення (а.с. 9-17).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25.12.2023 вирок суду залишено без змін (а.с. 19-27).

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Щодо завдання моральної шкоди позивачу

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. У цьому випадку завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Наведені норми в сукупності спростовують доводи представника ГУНП про безпідставність позовних вимог через незазначення у виправдувальному вироку стосовно позивача незаконності повідомлення йому про підозру у вчиненні злочину чи проведення стосовно нього інших процесуальних дій під час досудового розслідування, оскільки постановлення виправдувального вироку стосовно особи є достатньою підставою для відшкодування їй завданої шкоди, і окрема констатація незаконності притягнення особи до кримінальної відповідальності, на відміну від п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону, в цьому випадку не вимагається.

У зазначеному випадку громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода (п. 5 ст. 3 Закону).

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини 5 та 6 ст. 4 Закону).

Враховуючи, що кримінальне переслідування позивача тривало понад 10 років (з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК, і до дня набрання виправдувальним вироком відносно нього законної сили), суд дійшов висновку, що незаконне кримінальне переслідування позивача призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми й вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим йому завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону).

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди

Згідно із частинами 2 та 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, Законом визначено лише мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, конкретний розмір відшкодування визначається з урахуванням обставин справи.

Разом із цим, відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог.

Позивач у позовній заяві просив стягнути моральну шкоду, виходячи із розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто у мінімальному розмірі, гарантованому Законом, у зв`язку із чим суд, керуючись закріпленим у ч. 1 ст. 13 ЦПК принципом диспозитивності цивільного судочинства, задовольняє позовні вимоги, виходячи саме із такого розміру.

При цьому суд виходить із правового висновку, викладеного у п. 44 постанови Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 293/174/23, відповідно до якого суд при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної у ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», а саме - 8 000 грн на місяць. Проте, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», яка підлягає застосуванню на час розгляду справи судом, містить спеціальну норму, відповідно до якої розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці дев`ятому статті 7 цього Закону, який становить 1600 грн.

Оскільки період перебування позивача під слідством та судом з 27.06.2013 по 25.12.2023 складає 126 місяців, розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації позивачу, становить 201600 грн (1 600 грн х 126 місяців).

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові повертаються, зокрема, суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК, тому у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

До матеріалів справи на підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав такі докази: копію договору про надання правничої допомоги від 14.02.2024, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 54-55).

Відповідно до змісту позовної заяви, орієнтована сума витрат, які позивач очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 50000 грн (п. 5 Договору про надання правничої допомоги), які є витратами на правничу допомогу (а.с. 5). Відтак, у прохальній частині представник позивача просив стягнути на користь позивача вказану суму.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021р. по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19.

Керуючись ст. 137 ЦПК України, з урахуванням викладеного, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, принципи розумності і співмірності, заперечення сторони відповідачів щодо завищеного розміру витрат, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

На підставі ст. 141-142 ЦПК судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 141-142, 263-265 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Омельчук Ігор Миколайович, до Державної казначейської служби України, Головного Управління національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 201600 грн (двісті одна тисяча шістсот) гривень моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000,00 (три тисячі) гривень понесених витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.08.2025 року.

Суддя О. М. Дубовік