Справа № 2-385/11 Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/805/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Салати Я.І.

з участю: представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про встановлення факту спільного проживання, визнання частково недійсним заповіту, визнання права власності на частки в житловому будинку та земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частку у житловому будинку та на 1/2 частку земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 1999 року і до квітня 2011 року він проживав із ОСОБА_7 однією сім`ю без реєстрації шлюбу.

У березні 2002 року, ними за спільні кошти було придбано земельну ділянку та житловий будинок АДРЕСА_1 , які були зареєстровані за ОСОБА_1 , площа і ціна яких в результаті проведення реконструкції значно збільшилася.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

За життя, а саме 06 грудня 2007 року ОСОБА_7 складено заповіт згідно якого вказані житловий будинок та земельну ділянку заповіла своїм синам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , крім того, право на спадкування обов`язкової частки має мати померлої ОСОБА_6 , яка є непрацездатною.

Посилаючись на те, що спірне майно будинок та земельна ділянка були придбані ним та ОСОБА_7 за час спільного проживання та за спільні кошти, ОСОБА_4 уточнюючи свої позовні вимоги (т.1 а.с.48-49), в остаточній редакції від 22 червня 2016 року просив:

встановити факт його ( ОСОБА_4 ) проживання спільно з ОСОБА_7 в період з 2000 року по 16 квітня 2011 року однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу;

визнати житловий будинок (будинковолодіння) АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,099 (нуль цілих дев`яносто дев`ять тисячних) га, передану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території АДРЕСА_1 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №001086 спільною сумісною власністю його ( ОСОБА_4 ) та ОСОБА_7 ;

визнати за ним ( ОСОБА_4 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку (будинковолодіння) АДРЕСА_1 ;

визнати за ним ( ОСОБА_4 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,099 (нуль цілих дев`яносто дев`ять тисячних) га, переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Мостиська ( АДРЕСА_1 ) Мостиської міської ради згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №001086;

визнати частково недійсним заповіт ОСОБА_7 , посвідчений 06 грудня 2007 року приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Келюх М.А., зареєстрований в реєстрі за №344, в частині розпорядження щодо 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,099 (нуль цілих дев`яносто дев`ять тисячних) га, переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Мостиська ( АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідачів (т.3 а.с.190-193).

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про встановлення факту спільного проживання, визнання частково недійсним заповіту, визнання права власності на частки в житловому будинку та земельної ділянки, задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право на частку в розмірі 1/2 в праві спільної часткової власності на житловий будинок (будинковолодіння) за адресою: АДРЕСА_1 із земельною ділянкою площею 0,099 га, переданою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території м. Мостиська Мостиської міської ради Львівської області за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV ЛВ №001086, виданого Мостиською міською радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 06.08.2002р. за №1264;

Визнано частково недійсним заповіт ОСОБА_7 , посвідчений 06 грудня 2007 року приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Келюх Марією Андріївною, зареєстрований в реєстрі за №344, - в частині розпорядження щодо 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,099 га, переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території м.Мостиська Мостиської міської ради.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 850.60 грн судового збору та 60 грн витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 850.60 грн судового збору та 60 грн витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ніколи не складали сім`ю, спільно не проживали, були відсутні інші ознаки сім`ї, також суд неправильно встановив джерело походження коштів, за рахунок яких здійснювалося набуття, реконструкція та ремонт будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд не мав права встановлювати факт спільного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_7 до 2004 року.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року, після набрання чинності Сімейним кодексом України, оскільки Кодексом України про шлюб та сім`ю не передбачено юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, не може свідчити про те, що між ними виникли усталені відносини, які притаманні подружжю, відтак відсутні підстави для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Судом не враховано, що купівля та реконструкція будинку АДРЕСА_1 у 2002-2006 роках здійснювалася за рахунок особистих коштів ОСОБА_7 , її матері ОСОБА_6 , сина ОСОБА_1 , а також численних кредитних коштів, які бралися ними для цих потреб.

Розмір доходів, які отримував ОСОБА_4 у 2002-2006 роках не підтверджує у нього можливості брати участь коштами у придбанні та реконструкції нерухомого майна ОСОБА_7 .

Саме ОСОБА_7 отримала дозвіл на реконструкцію будинку і узаконила подальшу реконструкцію будинку з оформленням права власності на цей будинок, тому висновок суду про те. що реконструкція спірного будинку здійснена за час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в результаті їхніх спільних трудових зусиль та за спільні грошові кошти, є помилковим

Довідка № 2.17-1534 від 18 жовтня 2011 року, видана виконавчим комітетом Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області не може бути належним доказом проживання ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 без реєстрації, оскільки довідка, видана в 2011 році не може посвідчувати факти, які відбувалися у 2004 році.

Визначення ОСОБА_7 спадкоємцями саме її дітей, а не ОСОБА_4 свідчить про те, що він не долучався до реконструкції будинку і ОСОБА_7 не вважала його членом своєї сім`ї.

Просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 як членів однієї сім`ї у період з 2000р. по 16 квітня 2011р., в тому числі обставини наявності у них спільного побуту, спільного бюджету, ведення ними спільного господарства, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 як жінка та чоловік вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, спільні витрати, ними придбавалось майно для сім`ї та для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, вони обоє приймали спільну участь в придбанні, реконструкції, утриманні спірного житла, вони спільно харчувалися, вони піклувалися один про одного та надавали один одному взаємну допомогу, разом перебували на святах, тощо.

Проживаючи спільно більше десяти років ОСОБА_4 та ОСОБА_7 складали сім`ю, незважаючи на те, що їх зв`язок існував поза шлюбом. У зазначений період в інших зареєстрованих шлюбах вони не перебували.

Позивач ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 з 2000р. постійно мешкали як чоловік та жінка за однією адресою (у період з 2000 2004р.р. по АДРЕСА_2 , а в подальшому до дня смерті ОСОБА_7 - у будинку АДРЕСА_1 ), де кожен зберігав всі свої речі, позивач ОСОБА_4 сприймав ці місця проживання як своє основне місце проживання.

Позивач ОСОБА_4 по день ухвалення цього судового рішення й надалі проживає у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке близько двадцяти років використовує як своє постійне місце проживання.

Також суд врахував ті обставини, що періодом спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 однією сім`єю є саме період з 2000р. по день смерті ОСОБА_7 , що мало місце 16 квітня 2011р.

Вважаючи доведеним визнання спірного нерухомого майна спільним сумісним майном ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про необхідність визнання за позивачем ОСОБА_4 права на частку в праві спільної часткової власності на будинок разом із земельною ділянкою, зокрема права на частку в розмірі 1/2 в праві спільної часткової власності на житловий будинок (будинковолодіння) за адресою: АДРЕСА_1 із земельною ділянкою площею 0,099 га, переданою для обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства та визнання частково недійсним заповіту ОСОБА_7 , посвідченого 06 грудня 2007 року приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Келюх М.А., в частині розпорядження щодо 1/2 частини житлового будинку та 1/2 земельної ділянки.

З такими висновками суду погодитися не можна із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 з 31 серпня 1991 року по 06 січня 2000 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 ). Шлюб між сторонами розірвано 06 січня 2000 року. Місцем реєстрації ОСОБА_4 на даний час є АДРЕСА_3 (т.1 а.с.21;26;111).

ОСОБА_7 з 1984 року була вдовою, проживала з дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно договору купівлі - продажу будинку та земельної ділянки серії АЕР №192041 від 06 березня 2002 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_7 купила житловий будинок під АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1100 га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства. Житловий будинок та земельна ділянка розташовані по АДРЕСА_1 .

Згідно п.2 вказаного Договору, будинок складається з трьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 43,4 кв.м. Загальна площа будинку 64,8 кв.м.

Згідно п.6 Договору, продаж будинку вчинено за 10 000 грн.

Відповідно до п.4 Договору, продавці зобов`язуються до 05березня 2004р. звільнити вказаний будинок із земельною ділянкою, для безперешкодного користування ними покупцем.

На підставі зазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку площею 0,1100 га в м.Мостиська Львівської області, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, про що видано Державний акт на право приватної власності на землю серії IV- ЛВ №001086 (т.1 а.с.6-7).

Встановлено, що 50 кв.м. (0,0050 га) земельної ділянки ОСОБА_7 продано, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Мостиською державною нотаріальною контрою 05 вересня 2002р. за реєстровим №2525; 59 кв.м. (0,0059 га) земельної ділянки ОСОБА_7 продано згідно договору купівлі-продажу від 22 липня 2005 року за реєстровим номером №305.

На час укладення вищезазначеного договору купівлі - продажу будинку та земельної ділянки серії АЕР №192041 від 06 березня 2002року, будинок складався з трьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 43,4 кв.м. Загальна площа 64,8 кв.м. Інвентаризаційна оцінка будинку, відповідно до довідки характеристики Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації від 11 грудня 2001 року за №003547, становить 9 610 гривень.

Рішенням Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області №93 від 09 липня 2004 року ОСОБА_7 надано дозвіл на підготовку матеріалів погодження вибору земельної ділянки під реконструкцію індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 , площею 0,10 га (т.1 а.с.10).

Рішенням Мостиської міської ради Мостиського району Львівської області №43 від 17 серпня 2005року ОСОБА_7 затверджено матеріали погодження по вибору земельної ділянки під реконструкцію індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 , площею 0,10 га та надано їй дозвіл на виготовлення будівельного паспорта під реконструкцію індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.19).

У 2006 році було завершено реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорта на дане будинковолодіння, складеного станом на 15 листопада 2006 року, будинок складається з шести житлових кімнат, кухні, гаражу та 15-ти допоміжних приміщень. Загальна площа будинку складає 215,0 кв.м, житлова площа 101,6 кв.м (т.1 а.с.26-28).

На підставі рішення Мостиської міської ради №259 від 25 грудня 2006 року ОСОБА_7 28 грудня 2006 року видано свідоцтво про право власності на вищезазначений будинок площею 215,0 кв.м. в цілому та відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13099073 від 28 грудня 2006 року право власності на будинок АДРЕСА_1 , у частці 1/1, зареєстроване за ОСОБА_7 28 грудня 2006 року (т.1 а.с.22-24).

Відповідно до висновку ПП «Оцінка», ринкова вартість житлового будинку в АДРЕСА_1 , станом на 10 січня 2007 року становила 152 800 гривень без ПДВ.

Відповідно до довідки КП «Мостиське РБТІ» №940 від 29 червня 2011року, вартість будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , становить 348 068 гривень.

Згідно висновку експерта №2627/2628/2629 від 29 лютого 2016р., складеного за результатами судової інженерно-технічної експертизи, зміни, які відбулись в будинку АДРЕСА_4 після його придбання у 2002р., можна охарактеризувати як реконструкція. Дійсна вартість старого будинку по АДРЕСА_1 з врахуванням його технічного стану (фізичного зносу) до реконструкції у цінах на час проведення експертизи складатиме 198 016 грн. Дійсна вартість реконструйованого (нового) житлового будинку по АДРЕСА_1 у цінах на час проведення експертизи складатиме 734 873 грн. Дійна ринкова вартість земельної ділянки площею 0,11 га, призначеного для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , становить 145 585 грн. Дійсна вартість відчужених частин даної земельної ділянки в розмірі 0,0050 га та 0,0059 га в цінах діючих на даний час складатиме: 0,0050 га 6618 грн., 0,0059 га 7809 грн.

06 грудня 2007 року ОСОБА_7 було складено заповіт, посвідчений 06.12.2007 року приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Келюх М.А., зареєстрований в реєстрі за №344, яким остання на випадок своєї смерті розпорядилась житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 0,099 га, переданою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території АДРЕСА_1 ) Мостиської міської ради та заповіла зазначене майно своїм синам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.41).

Згідно довідки виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради на день смерті ОСОБА_7 у будинку по АДРЕСА_1 , проживали її діти: ОСОБА_1 , 1977 р.н та ОСОБА_2 1989 р.н (т.1 а.с.42)

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19 квітня 2011 року. З заявами про прийняття даної спадщини звернулися сини спадкодавиці ОСОБА_7 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (відповідачі по справі) (т.1 а.с.40) та позивач ОСОБА_4 (т.1 а.с.44).

ОСОБА_4 , звертаючись до суду з позовом вказував, що він проживав з спадкодавицею ОСОБА_7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 1999 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому спірний реконструйований будинок та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , які належали їй на праві власності з 06 березня 2002 року їх спільною сумісною власністю та йому належить 1/2 частина цього будинку.

Вирішуючи даний спір, колегія дійшла висновку, що до спірних правовідносин у перод з 1999 року до 01 січня 2004 року застосуванню підлягають положення Кодексу про шлюб та сім`ю України та Закону України «Про власність».

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Відповідно до статті 13 КпШС України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

У статті 44 КпШС України вказано, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Таким чином, слід виходити з того, що норми діючого на час виникнення спірних правовідносин (станом на дату набуття права власності ОСОБА_7 на будинок і земельну ділянку 06 березня 2002 року) КпШС України до 01 січня 2004 року не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Отже, протягом 1999-2003 років суд позбавлений можливості встановлювати факт спільного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_7 , оскільки КпШС цього не передбачав.

Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, на той час, вирішувалися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність».

Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, стаття 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

Таким чином, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим судам під час вирішення спору щодо визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання цих осіб у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане ними внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті

17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.

Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13 та від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння (на момент його придбання ОСОБА_7 06 березня 2002 року) позивач не надав жодних доказів його фінансової участі у придбанні цього майна.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_4 допомагав ОСОБА_7 фінансово при купівлі нею спірного будинковолодіння 06 березня 2002 року.

Показання свідка ОСОБА_11 який вказував, що ОСОБА_4 використав кошти зароблені ним в Португалії для придбання ОСОБА_7 у березні 2002 року житлового будинку та земельної ділянки та вкладання цих коштів у реконструкцію будинковолодіння є недостатньо для встановлення даного факту. Свідок не міг назвати суму коштів які ОСОБА_4 вніс у фінансування такої вартісної покупки, як будинковолодіння. Як і не встановлено чи дійсно перебував у цей період ОСОБА_4 в Португалії, і заробляв там кошти для покупки ОСОБА_7 будинку із земельною ділянкою.

У період з жовтня 2002 року по 04 квітня 2003 року ОСОБА_4 працював сезонно опалювачем котельні у СШ м. Мостиська із зарплатою нижчою за прожитковий мінімум. Тому враховуючи його обов`язок утримувати двох неповнолітній дітей від попереднього шлюбу у нього очевидно не було можливості фінансово приймати участь у придбанні спірного майна, а в подальшому здійснювати його реконструкцію.

У той же час, знайшли своє підтвердження пояснення відповідачів про те, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 06 березня 2002 року були придбані за кошти ОСОБА_7 та її старшого сина ОСОБА_1 (4000 доларів США), а також за кошти ОСОБА_6 (3000 доларів США мама ОСОБА_7 ), про що остання підтвердила за життя у свої письмових поясненнях від 12 грудня 2011 року ( т.1 а.с.191-192 т.2 а.с.8;) та в судових засіданнях.

Таким чином позивачем не доведено належними та допустимими доказами про його участь у набутті ОСОБА_7 спірного будинковолодіння загальною площею 64,8 кв. м. по АДРЕСА_1 06 березня 2002 року (т.1 а.с.6) .

Щодо встановлення факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 однією сім`єю без шлюбу з 01 січня 2004 року по 16 квітня 2011 року, та його право на спірний реконструйований будинок загальною площею 215 кв.м. (т.1 а.с.22-28), то позивач мав довести, крім спільного проживання з ОСОБА_7 ведення з нею спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Позивач мав вказати джерела коштів за які він здійснював реконструкцію зазначеного будинковолодіння у вказаний період.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є: спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. (Див: Постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі у справі №644/6274/16-ц; Постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц; Постанову Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі №149/2697/21;Постанову Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 163/754/17; та інші).

Як вказує Верховний Суд, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, спільний відпочинок осіб не є достатнім для визнання факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (Постанова ВП ВС від 10 квітня 2024 року у справі №760/20948/16-ц).

На підтвердження факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 однією сім`єю без шлюбу з 01 січня 2004 року по 16 квітня 2011 року, та його участь у реконструкції спірного будинковолодіння ОСОБА_4 подано:

а) довідки та акти органу місцевого самоврядування, з яких відомо про проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за однією ж адресою, зокрема довідка виконавчого комітету Мостиської міської ради за №2.17-1534 від 18 жовтня 2011 року (т.1а.с.139), акт обстеження матеріально побутових умов від 15 вересня 2021 року (т.5 а.с.132);

б) численні показання свідків про обставини спільного проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , в тому числі ведення ним спільного господарства, спільних видатків та трудових зусиль, спільні фотографії;

в) чеки та квитанції щодо придбання ним матеріалів та іншого майна на користь сім`ї та для спільного користування (т.1 а.с.59-94;181-185));

г) медичні документи ОСОБА_7 , якими володів позивач (виписки та витяги стаціонарної хворої ОСОБА_7 , протоколи обстежень та заключення медичних оглядів ОСОБА_7 , листки непрацездатності, видані на ім`я (т.1 а.с.95-105);

д) докази на підтвердження фактів працевлаштування позивача в Україні (т.1 а.с.135-137).

Аналіз зазначених доказів:

А) Як зазначено у довідці виконкому Мостиської міської ради від 18 жовтня 2011 року №2.17-1534 ОСОБА_4 з 27 жовтня 2000 року зареєстрований по АДРЕСА_5 , та з 2004 року і по даний час проживає по АДРЕСА_1 без реєстрації. Довідка видана на підставі будинкової книжки та паспорта громадянина. Довідка підписана міським головою С. Сторожуком

В акті обстеження матеріально побутових умов проживання від 15 вересня 2021 року, складеним депутатом Мостиської міської ради Макар О.С. у присутності секретаря виконкому міської ради Осипової А.В. зазначено, що ОСОБА_7 проживала разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_4 з 2004 року до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід зазначити, що довідка та акт органу місцевого самоврядування були складені вже після смерті ОСОБА_7 . Ці докази не можуть об`єктивно зафіксувати факт саме спільного проживання позивача і ОСОБА_7 , без з`ясувавння думки останньої. За її життя не було складено жодного такого документу.

У той же час, із наявних у матеріалах справи інших письмових документах вбачається, що ОСОБА_7 при вчиненні рядку нотаріальних дій завжди заперечувала факт спільного проживання з ОСОБА_4 зокрема:

при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого 05 вересня 2002 року державним нотаріусом Яксманицькою С.А., ОСОБА_7 зазначила «Я ОСОБА_7 , цією заявою стверджую, що в шлюбі не перебуваю і на момент придбання земельної ділянки не перебувала» (т.1 а.с.188);

при укладенні договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 09 липня 2004 року подала приватному нотаріусу Курабі О.С. заяву такого змісту «Я Степанова С.М. стверджую, що на момент придбання квартири під АДРЕСА_6 , в шлюбі не перебувала і не перебуваю до цього часу та ні з ким не проживала і не проживаю однією сім`єю без укладення шлюбу» (т.3 а.с.230);

«на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 06 березня 2002 року, реєстровий номер 132, в шлюбі не перебувала» (заява ОСОБА_7 приватному нотаріусу Тхір Н.П. (т.3 а.с.242);

«продавець ОСОБА_7 свідчить, що земельна ділянка нікому не продана, в спорі під забороною, арештом не перебуває, судового спору немає, а також прав третіх осіб… немає» (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22 липня 2005 року) (т.1 а.с.189).

В матеріалах справи наявна довідка видана виконкомом Мостиської міської ради від 22 серпня 2011 року, видана ОСОБА_1 про те, що на час смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 вона проживала з ним та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.42), довідка від жовтня 2011 року №1159, що ОСОБА_4 не зареєстрований за вказаною адресою (т.1 а.с.165) та довідка від 18 жовтня 2011 року №2.17-1541 про те, що ОСОБА_4 зареєстрований по АДРЕСА_5 (т.1 а.с.164)

В матеріалах справи є Висновок №57/01 від 13 червня 2005 року щодо вибору (відведення) земельної ділянки під забудову. В ньому вказано, що проводиться реконструкція житлового будинку на сім`ю з трьох чоловік. В склад ОСОБА_7 входила вона та двоє синів, які були зареєстровані з нею як по АДРЕСА_2 , так і в будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17).

В справі також міститься довідка Мостиського управління праці та соціального захисту населення від 01 листопада 2011 року про те, що ОСОБА_1 , проживає в АДРЕСА_1 , користується пільгами і в склад його сім`ї входить ОСОБА_7 (т.1а.с.160).

Вказані письмові докази в сукупності вказують на те, що за життя ОСОБА_7 членами своєї сім`ї завжди вважала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ніколи не вважала ОСОБА_4 членом своєї сім`ї.

Б) Показання свідків та фотографії (т.3 а.с.5) також не можуть беззаперечно вказувати на спільне проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_4 та наявності у них спільного побуту і взаємних прав та обов`язків.

Дійсно, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 в суді першої інстанції підтверджували факт проживання ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 у спірному будинку у 2004-2011 роках, ведення ними спільного господарства, спільне відвідування святкувань та сумних подій, як і те, що ОСОБА_4 брав участь у реконструкції даного будинку від початку до його завершення, допомагав погашати кредити, піклувався про ОСОБА_7 та її дітей.

У той же час, допитаний в якості свідка ОСОБА_2 категорично заперечив дані пояснення вказуючи, що будинок по АДРЕСА_1 був придбаний за спільні сімейні кошти його бабці, дідуся, брата ( ОСОБА_24 ) та мами. Перебудову спірного будинку здійснювали за кошти від продажу квартири по АДРЕСА_2 , та численних кредитів які брала його мама та брат. ОСОБА_4 дійсно допомагав матері у перебудові будинку, здійснював контроль над майстрами, підвозив будівельні матеріали. На яких умовах працював ОСОБА_4 йому не відомо.

Свідок ОСОБА_25 показала, що вона особисто передала ОСОБА_7 кошти від продажу квартири по АДРЕСА_2 . В момент передачі коштів ОСОБА_7 була сама.

Як видно, сторона позивача забезпечила більшу явку свідків які підтверджували факт праці ОСОБА_4 при реконструкції спірного будинковолодіння, відвідування ними ( ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ) подій які трапляються в житті людини. Однак ніхто із вказаних свідків не вказував на джерело коштів за які проводилося реконструкція даного будинковолодіння. Чи мав ОСОБА_4 якісь доходи у цей період для співфінансування реконструкції будину, чи погашав кредити, які брали ОСОБА_7 та ОСОБА_1 для цих потреб, на яких умовах він працював на будові і чиїми коштами він розпоряджався.

Щодо отримання заробітку ОСОБА_26 протягом 2001-2002 років в Португалії, то таке твердження судом було взято судом на віру та бездоказово. В матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_4 робіт в Португалії у цей період, як і докази передання цих коштів ОСОБА_7 чи іншій особі для потреб будівництва чи реконструкції будинковолодіння

Колегія вважає, що спільна праця ОСОБА_4 та ОСОБА_7 при реконструкції будинковолодіння є недостатньою підставою для встановлення факту проживання їх однією сім`єю без шлюбу.

В) аналізуючи чеки та квитанції щодо придбання ОСОБА_4 будівельних матеріалів та іншого майна не можливо зробити висновок, що всі ці матеріали були придбані за кошти ОСОБА_4 , оскільки не встановлено якими коштами володів ОСОБА_4 на той час. Своїх коштів він очевидна не мав.

Г) медичні документи ОСОБА_7 , які подані позивачем також не свідчать про те, що ОСОБА_4 надавав власні кошти на лікування ОСОБА_7 чи піклувався про неї.

Д) доказами матеріального становища ОСОБА_4 є його трудова книжка.

Позивачем не надано вагомих доказів його фінансової участі в придбанні спірного будинку та його реконструкції. У період придбання та реконструкції будинку його робота носила періодичний характер: 10.2002р-04.2003р. опалювач котельні СШ№3; 05.2003р-2006р безробітний; 06.2004р-12.2004р - охоронник Залізничного МВДСО; 03.2005р-2006р сторож Мостиської школи. Його заробітна плата за період придбання та реконструкції будинку у 2002-2006 роках складала 178,80 гривень на місяць, в той час як прожитковий мінімум складав в цей період 344,52 гривень на місяць. (т.1 а.с.186-188). Цих заробітків очевидно було не достатньо навіть для власного утримання, не те, що побудови будинку. Крім того, він був зобов`язаний утримувати двох неповнолітніх дітей, які проживали з його першою дружиною.

Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі переглядаючи рішення Мостиського районного суду Львівської області від 23 травня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 квітня 2013 року зазначив, що позивач мав надати суду належні та допустимі докази про його участь у набутті спірного будинку та земельної ділянки, оскільки сам по собі факт проживання зі ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу не є таким доказом.

Суди не звернули увагу на заперечення відповідачів щодо не проживання ОСОБА_4 спільно з їх матір`ю та донькою, не прийняття участі у спільних витратах через відсутність доходів та коштів, а також про те, що спірний будинок ОСОБА_7 придбала за особисті кошти, які вилучила від продажу власної квартири.

Судами попередніх інстанцій належним чином не встановлено всіх обставин щодо придбання та оформлення будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , вважаючи встановленим факт придбання вказаного майна за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_7 суди не навели жодного належного та допустимого доказу.

Отже, висновки судів щодо наявності правових підстав для встановлення факту сумісного проживання позивача та ОСОБА_7 однією сім`єю як чолові і жінка без реєстрації шлюбу та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного будинку та земельної ділянки, є необґрунтованими та помилковими.

При новому розгляді справи судом першої інстанції не спростовано даних висновків суду касаційної інстанції.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №551/125/20, для встановлення факту проживання однією сім`ю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20), від 20 січня 2021 року у справі № 178/90/18-ц (провадження № 61-12353св20).

Тому подані ОСОБА_4 докази не можуть свідчити про встановлення факту проживання нам спільно з ОСОБА_7 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Щодо джерела походження коштів.

Фінансування купівлі, реконструкції та ремонту будинку за адресою: АДРЕСА_1 відбувалося виключно за рахунок ОСОБА_7 її матері - ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 році т.4.а.с.93) та сина ОСОБА_27 .

Як вже було зазначено вище, первісно будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 були придбані ОСОБА_7 за 10000 гривень за договором купівлі-продажу від 06 березня 2002 року, а фактично за 6000 доларів США. З цих коштів 4000 доларів США належали ОСОБА_7 та її синам, а 3000 доларів США їй передала мати ОСОБА_6 , що вона підтвердила в судових засіданнях.

Реконструкція будинку проводилася в 2004-2006 роках і в основному за кошти від продажу ОСОБА_7 своєї квартири по АДРЕСА_2 , а також від продажу нею частини земельної ділянки площею 50 кв.м. по АДРЕСА_1 та частини земельної ділянки площею 59 кв.м. по цій же вулиці.

Це було первісне джерело походження коштів на придбання будинку і подальші роботи, пов`язані з його реконструкцією та ремонтом.

Для подальшого залучення коштів на реконструкцію та ремонту будинку ОСОБА_7 та її сином ОСОБА_1 укладалися кредитні, іпотечні договори, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема, кредитною спілкою «Щедрість» ОСОБА_7 протягом 2005-2008 років було надано шість кредитів на загальну суму 17964 гривень. Крім того, 26 листопада 2007 року кредитна спілка «Щедрість» надала ОСОБА_7 кредит на суму 10000 гривень. Кредити нею погашені.

Ряд кредитів було надано ОСОБА_7 в ТОВ «Житловий альянс» з 01 серпня 2006 року по 17 квітня 2007 року, про що свідчать квитанції про погашення нею кредитів (т.1а.с.147-151;159; т.4 а.с.183;192).

В період придбання будинку і його реконструкції ОСОБА_7 постійно працювала на офіційні роботі, мала заробітну плату (т.1 а.с.140-146). Також вона отримувала пенсію по втраті годувальника на молодшого сина ОСОБА_2 , яку очевидно заощаджувала (т.1 а.с.167).

Старший син ОСОБА_1 також працював був зареєстрований як фізична особа підприємець (т.1 а.с.161-163) і користувався кредитними коштами, які вкладав у свій будинок.

06 травня 2006 року в Мостиському відділенні «Ощадбанку» №6315 ОСОБА_1 був виданий кредит на суму 12000 гривень, який був погашений 28 листопада 2007 року.

У 2007 році ПАТ «Кредобанк» ОСОБА_1 видав кредит з ціллю ремонт житла. При цьому, на забезпечення виконання ОСОБА_7 був укладений Іпотечний договір. Предметом іпотеки був будинок по АДРЕСА_1 . Кредит був погашений ОСОБА_1 протягом 2007-2011 років (т.1 а.с.158;168;169;170-173;174-175;176;т.3 а.с74-119).

В укладенні вказаних вище кредитних договорів та погашень кредитних зобов`язань позивач жодної участі не брав.

При встановлених обставинах суд апеляційної інстанції виснує, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 було придбано за спільні сімейні кошти родини ОСОБА_7 , а саме: за кошти ОСОБА_6 , та самої ОСОБА_7 , а його реконструкція була проведена за рахунок коштів отриманих від продажу квартири по АДРЕСА_2 , заробітної плати ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та численних кредитів які брали останні.

Зазначених джерел походження коштів на купівлю та реконструкцію спірного будинковолодіння суд першої інстанції не дослідив і не проаналізував належним чином.

Таким чином висновки суду першої інстанції про підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 як членів однієї сім`ї у період з 2000р. по 16 квітня 2011р., в тому числі обставини наявності у них спільного побуту, спільного бюджету, ведення ними спільного господарства, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, а відтак скасування частково заповіту від 06 грудня 2007 року визнання за ним права на 1/2 частку спірного будинковолодіння по АДРЕСА_1 не знайшли свого підтвердження.

У той же час беззаперечно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ніколи не складали сім`ю в розумінні ст.3 СК України, також суд першої інстанції неправильно встановив джерело походження коштів, за рахунок яких здійснювалося набуття реконструкція та ремонт будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З врахуванням наведеного апеляційна скарга представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 підлягає до задоволення, рішення Мостиського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 20 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, про встановлення факту спільного проживання, визнання частково недійсним заповіту, визнання права власності на частки в житловому будинку та земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2184 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.