Провадження № 2/161/4002/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Лук`янчук О.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказує, що з 08.11.2019 року по 05.07.2022 року перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю. На підставі судового наказу № 161/18286/21, виданого 28.10.2021 року зі ОСОБА_2 на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі всіх дододів відповідача з 11.10.2021 року до досягнення донькою повноліття. 28.01.2022 року на виконання рішення суду було відкрито виконавче провадження. З жовтня 2021 року відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість (з листопада 2021 року по січень 2024 року).

З огляду на вказане, ОСОБА_6 просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 359243,13 грн.

Ухвалою суду від 09.06.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

25.06.2025 року на адресу суду надійшов відзив сторони відповідача, в якому представник відповідача заперечує позовні вимоги. Вказує, що стягнення пені, передбаченої абз. 1 ст. 196 СК України можливе лише у випадку виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. 25.02.2022 року ОСОБА_2 був мобілізований. З 09.05.2022 року зарахований до ВЧ НОМЕР_1 . З 16.06.2022 року направлений в зону бойових дій. В подальшому, він був поранений та з 07.02.2023 року звільнений з військової служби. Від так, прострочення з лютого 2022 року по квітень 2023 року виникло не з його вини (перебував на обліку в центрі зайнятості як отримувач допомоги). Перебуваючи в зоні бойових дій він не міг здійснювати платежі, після звільнення доходів не мав. З 19.07.2023 року по 14.08.2023 року та з 03.10.2023 року по 13.10.2023 року він перебував на лікуванні (у зв`язку з отриманням вибухової травми, має діагноз «емоційно-лабільний розлад»). Після звільнення зі служби йому надано гранд на реалізацію проекту «Здача в оренду електроскутерів для кур`єрів, їх ремонт та обслуговування на базі мобільної майстерні». Кошти фінансової допомоги мають використовуватись виключно на реалізацію мети проекту (кошти мають цільове призначення). Посилання позивача на прибутковість діяльності є хибними. Станом на червень 2025 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 відсутня, більше того наявна переплата на загальну суму 51 896,48 грн. Враховуючи наведене, позов не підлягає до задоволення.

09.07.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що відповідач свідомо не надавав реквізити своєї банківської картки виконавцю, всі платежі здійснювались ним особисто. Договір на реалізаціє згаданого проекту підприємницької діяльності закінчився 20.06.2024 року, отже всі отримані кошти від цієї дати є доходом.

30.07.2025 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких останній зазначає, що ОСОБА_2 добровільно встановив сплату «повторний платіж» в додатку «Приват 24» коли дізнався, що дружина звернулась із заявою про стягнення аліментів. Разом з тим, він не знав, яка сума повинна бути сплачена (ні рішення суду, ні постанову виконавця він не отримував). Проект згідно договору №137/П від 17.10.2023 року на сьогоднішній день не функціонує, у зв`язку з браком працівників, господарська діяльність не є прибутковою.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення вимог заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві та запереченнях на позов.

Заслухавши пояснення учасників та дослідивши письмові докази у справ, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2019 року, який було розірвано згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.07.2022 року, що набрало законної сили (а.с. 6-7).

Від подружнього життя у сторін народилась донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю (а.с.5).

Згідно судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області 28.10.2021 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11.08.2021 року (а.с.9)

Рішенням суду від 12.09.2024 року відповідачу відмовлено у позову про зменшення розміру аліментів (а.с.10-12).

На виконання судового наказу державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 68394686.

Згідно довідки виконавця станом на січень 2024 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 85353,78 грн. (а.с.13).

Предметом розгляду є питання стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (з листопада 2021 року по січень 2024 року).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20) та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17 (провадження № 61-212св18).

З матеріалів справи вбачається, що з 25.02.2025 року по 07.02.2023 року відповідач був мобілізований та проходив військову службу.

З 13.02.2023 року по 29.03.2023 року ОСОБА_2 перебував на обліку в центрі зайнятості як отримувач допомоги.

В період 2023 року відповідач самостійно здійснював перерахунок коштів на карту позивач в рахунок сплати аліментів (13.06.2023 року , 05.07.2023, 16.08.2023 року, 11.09.2023 року, 12.10.2023 року, 11.11.2023 року, 06.12.2023 року).

Кошти отриманні як гранд на реалізацію проекту підприємницької діяльності в сумі 2 940 300 грн. мають цільове призначення (згідно договору №137/П від 17.10.2023 року).

Відтак, умислу ухилення від сплати аліментів з боку відповідача не встановлено.

Крім того, з довідки державного виконавця вбачається, що станом на 18.06.2025 року заборгованість ОСОБА_2 погашена у повному обсязі (є наявна переплата на суму 51896,48 грн.).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу ( ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що після винесення судового наказу відповідач перераховував на картковий рахунок позивача аліменти, що не заперечувалось.

На разі, заборгованість погашена (наявна переплата).

Таким чином, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про винні дії ОСОБА_2 по несплаті аліментів в період з листопада 2021 року по січень 2024 року, враховуючи, що відповідач в період з 25.02.2022 року по 07.02.2023 року був мобілізований та проходив військову службу, про що було достовірно відомо позивачу, цільове призначення коштів гранду на реалізацію підприємницького проекту, а також здійснення платежів в період 2023 року на карту позивача в рахунок сплати аліментів.

Порядок проведення стягнення з доходів боржника не залежить від його волевиявлення, тим більше, відповідач не мав можливості контролювати стягнення аліментів, під час проходження служби у лавах Збройних Сил України.

Крім того, державний виконавець мав повноваження щодо виконання судового рішення у примусовому порядку шляхом виявлення джерел отримання доходів особи, звернення стягнення з карткових рахунків відповідача у передбачений законом порядок, однак вказаних виконавчих дій не здійснював.

Суд наголошує, що аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розгляду, правові інструменти не можуть використовуватись для безпідставного збагачення отримувача аліментів.

Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та погоджується з доводами сторони відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, а отже дійшов висновку про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.12, 141,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 серпня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк