П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 липня 2025 року місто Київ

справа № 753/11052/22

провадження №22-ц/824/4155/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Престиж»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Престиж», подану адвокатом Ковальчук Анною Сергіївною,

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року,ухвалене у складі судді Колесника О.М.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСББ «Престиж» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив витребувати квартиру АДРЕСА_1 із незаконного володіння ОСОБА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що 1 жовтня 1998 року на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21 травня 1998 року № 1110 «Про розподіл загальної площі в жилих будинках на 1998 рік» ОСББ «Престиж» було передано ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» за актом прийму-передачі № 1/577 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 129,0 кв. м. для службового використання.

Факт приймання квартири АДРЕСА_1 ОСББ «Престиж» від ПрАТ «ХК «Київміськбуд» за актом прийому-передачі свідчить про набуття права власності на вказану квартиру.

ОСББ «Престиж» майже 24 роки відкрито та безперервно використовувало квартиру для своїх службових потреб.

Проте, квартира АДРЕСА_2 була безпідставно поділена на дві квартири - АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 та незаконно переоформлена, спочатку, на ОСОБА_3 , та остання, в свою чергу, переоформила її на ТОВ «Торговий Дім «Поштовий», надалі квартира АДРЕСА_2 відчужена на користь ОСОБА_4 , а квартира АДРЕСА_2 - передана в іпотеку.

Підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 є Свідоцтво про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 від 7 лютого 2000 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 є Свідоцтво про право власності на квартиру серії НОМЕР_2 від 7 лютого 2000 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Згідно листа КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради від 18 грудня 2017 року вбачається, що Головним управлінням житлового забезпечення за період з 1 жовтня 1996 року по 31 грудня 2012 року свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не оформлялись.

13 жовтня 2017 року ОСОБА_3 передала квартиру АДРЕСА_2 за актом приймання-передачі нерухомого майна створеному нею ТОВ «Торговий дім «Поштовий». Станом на даний час - це об'єкт нерухомості - нежитлове приміщення, загальною площею 131,8 кв.м.

В межах кримінального провадження встановлено, що документи, на підставі яких було зареєстровано право власності ТОВ «Торговий Дім «Поштовий», підроблені.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва в цивільній справі № 753/15296/20 визнані недійсними свідоцтва Головного управління житлового забезпечення КМДА. Цим рішенням встановлено обставини недійсності первинних підстав реєстрації на спірне майно, яке у подальшому набуто відповідачем ОСОБА_2 , як і наявний цивільно-правовий інтерес позивача ОСББ «Престиж».

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

У жовтні 2023 року ОСББ «Престиж» подав до суду позов, відповідачем в якому зазначений ОСОБА_1 , який набув право власності на нежитлове приміщення на підставі договору дарування від 17 серпня 2023 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року замінено відповідача ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року в задоволенні позову ОСББ «Престиж» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, зазначає про те, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем його порушених прав є помилковим, оскільки з урахуванням мети створення, ОСББ має пряме та безпосереднє відношення до усіх питань, що стосуються будинку. ОСББ, яке є об`єднанням громадян, мета створення та діяльність якого прямо та безпосередньо пов`язана із забезпеченням і захистом прав співвласників будинку, є належним виразником інтересів більшості членів цього об`єднання.

Апелянт був позбавлений можливості набути права власності через шахрайські дії, а саме оформлення підробленого свідоцтва, а тому позивач прийняв рішення про звернення до суду з віндикаційним позовом, задоволення якого є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивачем обраний належний спосіб захисту порушеного права. Відповідно до усталеної практики ВПВС, якщо позивач вважає, що його право порушено тим, що право власності зареєстровано за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов.

Правом на подання відзиву сторона відповідача не скористалась.

В судове засідання з`явились представник позивача - адвокат Ковальчук А.С. та ОСОБА_7., які підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, просили її задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Литвиненко С.С., проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

В судове засідання не з`явилась третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Миргородська Н. Г..

Зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 1 жовтня 1998 року на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21 травня 1998 року № 1110 «Про розподіл загальної площі в жилих будинках на 1998 рік» ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» було передано для службового користування ОСББ «Престиж» за актом прийому-передачі № 1/577 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 129,0 кв. м.

З 1998 року позивач протягом 24 років користувався спірною квартирою для службових потреб, однак в подальшому дана квартира була поділена на дві окремі квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 і переоформлена спочатку на ОСОБА_3 , яка її відчужила на користь ТОВ «Торговий дім «Поштовий», після чого товариство відчужило цю квартиру ОСОБА_2 , а квартира АДРЕСА_2 була передана в іпотеку.

16 серпня 2017 року державним реєстратором Київської філії КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осиповичем І.В. було прийнято рішення індексний номер 36646294 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 000).

Підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 було свідоцтво про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 від 7 лютого 2000 року, видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Крім того, 7 вересня 2017 року державним реєстратором Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Замфір О. М. було прийнято рішення індексний номер 36959713 про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 000).

Підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 було свідоцтво про право власності на квартиру серії НОМЕР_2 від 7 лютого 2000 року, видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Згідно листа КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 грудня 2017 року за вих. № 110/906-1994;1995;2011 вбачається, що Головним управленням житлового забезпечення за період з жовтня 1996 року по 31 грудня 2012 року свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 не оформлювались.

Станом на даний час квартира АДРЕСА_1 має статус нежитлового приміщення і збільшена у своїй загальній площі на 50 м2. Як вбачається з листа № 04854/0/2-17 від 19 грудня 2017 року ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на виконання Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21 травня 1998 року № 1110 «Про розподіл загальної площі в жилих будинках на 1998 рік» ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» було передано для службового користування ОСББ «Престиж» за актом прийому-передачі №1/577 квартиру АДРЕСА_1 ; Компанія не передавала квартиру АДРЕСА_1 чи її окрему частину будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам, окрім ОСББ «Престиж».

За змістом інформаційної довідки ББ-2018 № 55 від 29 травня 2018 року Київського міського бюро технічної інвентаризації згідно даних реєстрових книг Бюро, квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровані.

З листа-відповіді на запит слідчого у кримінальному провадженні №0013558 від 29 грудня 2017 року за № 062/14-5077 (И-2020) від 22 травня 2020 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» не оформлювало замовлення у 2017 році за № 52527 на ім`я ОСОБА_3 , тобто інформаційна довідка КВ-2017 №52527 від 28 липня 2017 року на ім`я ОСОБА_3 не виготовлялась і не видавалась.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року у справі № 753/15296/20 (провадження № 2/753/3103/21), яке набрало законної сили 18 жовтня 2021 року, було визнано свідоцтво про право власності на квартиру серії НОМЕР_1 від 7 лютого2000 року, видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації та свідоцтво про право власності на квартиру серії НОМЕР_2 від 7 лютого 2000 року, видане Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації недійсними. Рішенням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві власності.

За договором дарування нежитлового приміщення від 17 серпня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н.Г. і зареєстрованого у реєстрі за № 825, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки права позивача не порушені та не призведуть до поновлення права ОСББ «Престиж» (позивач не є власником спірного майна та не надав доказів на підтвердження правових підстав користування об`єктом нерухомого майна), а судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача, то підстави для задоволення позову відсутні.

Надане ОСББ «Престиж» розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21 травня 1998 року № 1111 «Про розподіл загальної площі у жилих будинках на 1998 рік» не містить прямої вказівки про передачу частини загальної площі жилих будинків на 1998 рік певним фізичним чи юридичним особам або підприємствам, установам та організаціям саме у господарське відання чи право оперативного управління. Крім того, з вказаного розпорядження Київської міської державної адміністрації чи його додатків не випливає, що створено юридичні наслідки у вигляді виникнення цивільних прав у позивача.

Аналізуючи зміст та положення вказаного розпорядження, вбачається, що воно стосується розподілу загальних площ житлових будинків на 1998 рік та здебільшого спрямоване на забезпечення реалізації соціальних програм та передачу у власність частини загальної житлової площі соціально незахищеним верствам населення: інвалідам, дітям-сиротам, військовослужбовцям, багатодітним сім`ям.

Крім того, на даний час, як право власності, так і інші речові права на об`єкти нерухомого майна підлягають державній реєстрації, з моменту якої і виникає відповідне право - власності, користування тощо.

Наданий позивачем акт № 1/577 від 1 жовтня 1998 року суд першої інстанції оцінив як неналежний доказ. Вказаний акт не визначає ні правового режиму, наданого ОСББ «Престиж» права, зокрема, право власності чи право користування, ні строки користування об`єктом нерухомого майна.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 та ч. 1ст. 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. ч. 1. 2 ст 5. ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОССББ «Престиж» вважало належним способом захисту свої порушених прав саме віндикаційний позов - витребування майна у чужого незаконного володільця.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову,

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-14014, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа віце-президента ПрАТ «ХК «Київміськбуд» від 19 грудня 2017 року «на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21 травня 1998 року № 1110 «Про розподіл загальної площі в жилих будинках на 1998 рік» компанією було передано за актом прийму-передачі № 1/577 від 1 жовтня 1998 року для службових потреб квартиру АДРЕСА_1 ОСББ «Престиж». Компанія не передавала квартиру АДРЕСА_1 чи її окрему частину будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам, окрім ОСББ «Престиж». (а.с.20 том 1).

Згідно акту 1/577 від 1 жовтня 1998 року «ми, що нижче підписалися, Віце-президент АТ ХК «Київміськбуд» Коваленко В.К. з однієї сторони, та Голова правління ОССБ «Престиж» Пархоменко В.В., з другої сторони, склали цей акт про те, що перший передав, а другий прийняв нижчезазначену площу, а саме: квартира АДРЕСА_2 , кількість кімнат - 4, житлова площа 62,4 м кв., загальна площа 129.0 кв. м. по АДРЕСА_3 , (акт № 322 від 17 вересня 1998 року.)

Відповідно до Цивільного кодексу УРСР (чинного на момент вчинення зазначений дій у 1998 році), а саме ст. 128 визначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві.

Таке правове регулювання правовідносин щодо права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року.

Водночас, за правилом ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Акт приймання-передачі майна - це юридичний документ, який фіксує факт передачі майна від однієї сторони до іншої. Він підтверджує перехід права власності або користування майном.

В ухвалі Великої палати Верховного Суду від 11 серпня 2022 року в справі № 916/546/21 зроблено висновок, що залежно від встановлених судом обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як «акт приймання-передачі», може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Встановлення правової природи акту приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акту приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Висновок з цього приводу, у разі його необхідності для вирішення справи, повинен робити суд у межах кожної окремої справи.

Таким чином, системне тлумачення норм ст. 128 ЦК УРСР, ст. 58 Конституції України свідчать про те, що позивач, на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21 травня 1998 року № 1110 та акту 1/577 від 1 жовтня 1998 року з 1 жовтня 1998 року набув у встановленому законом порядку право на квартиру АДРЕСА_1 .

Доказів на спростування вказаних фактів матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26 листопада 2019 року по справі № 922/643/19).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року по цивільній справі № 753/15296/20 за позовом ОСББ «Престиж» до ОСОБА_3 , ТОВ «Торговий дім «Поштовий», ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Київського Міського нотаріального округу Маматова В. В., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голій Л.І., Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Реус Р.В., Покровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Комунальне підприємство «Новозаводське» Мартенівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, в особі Мартенівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, про визнання недійсними свідоцтв про право власності, застосування наслідків нікчемних правочинів шляхом скасування записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, визнання права власності, визнано недійсним Свідоцтво Головного управління забезпечення Київської міської державної адміністрації про право власності серії НОМЕР_1 від 7 лютого 2000 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім?я ОСОБА_3 ; визнано недійсним Свідоцтво Головного управління забезпечення Київської міської державної адміністрації про право власності серії НОМЕР_2 від 7 лютого 2000 року на квартиру АДРЕСА_4 на ім?я ОСОБА_3 ..

В цій справі також встановлено факт набуття права на спірну квартиру ОСББ «Престиж». Крім того, установлено, що ОСББ «Престиж» спірну квартиру не вчиняло дій по відчуженню квартири будь-який юридичній або фізичній особі, в тому числі і ОСОБА_3 .

Оскільки у ОСОБА_3 були відсутні правові підстави для набуття права власності на спірну квартиру, то і подальші дії з відчуження такої за договором купівлі - продажу ОСОБА_2 , а потім і ОСОБА_1 за договором дарування - також відсутні.

Відповідно до ч. 5 с. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

В справі яка переглядається апеляційним судом, сторона відповідача посилалась на те, що ОСОБА_1 не був учасником справи № 753/15296/20, рішення по якій позивач позиціонує як преюдиційне. Крім того, суд в зазначеній справі не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , що позбавило його права на спростування таких висновків в апеляційному порядку.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 14 травня 2025 року, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 травня 2024 року про закриття апеляційного провадження у справі № 753/15296/20 закрито касаційне провадження, ухвалу залишено в силі.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що у справі № 753/11052/22 (справа яка сьогодні переглядається апеляційним судом) може захистити свої права, виключно спростувавши преюдиційні висновки, викладені у рішенні Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року та у рішенні Господарського суду міста Києва від 31 березня 2023 року у справі № 910/11493/22 (за позовом ОСББ «Престиж» до ТОВ «Торговий дім «Поштовий», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамотова В. В., ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності), він як останній дійсний власник спірного приміщення правомірно скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Але суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та помилково закрив апеляційне провадження, що призвело до порушення прав та законних інтересів заявника.

Проте Верховний Суд погодився з висновком апеляції щодо того, що оскільки ОСОБА_1 є новим власником спірного нерухомого майна з 17 серпня 2023 року згідно із договором дарування, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а рішення судом першої інстанції ухвалено 15 вересня 2021 року, тобто майже за два роки до переходу права власності на спірне майно до ОСОБА_1 і стосується визнання недійсними свідоцтв про право власності серії НОМЕР_1 від 7 лютого 2000 року на квартиру АДРЕСА_2 та серії КВ № 741988 від 7 лютого 2000 року на квартиру АДРЕСА_1 , виданих на ім`я ОСОБА_3 , то клопотання представника ОСОБА_1 про його залучення до участі в цій справі як третьої особи не підлягає задоволенню, оскільки на момент постановлення рішення судом першої інстанції його права не порушувалися.

Таким чином, під час розгляду цієї справи, як уже зазначалося, апеляційний суд враховує обставини, встановлені у рішеннях суду в інших справах, а тому заперечення відповідача щодо позбавлення його можливості захисту своїх прав в справі № 753/15296/20 та спростування висновку суду не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено постановою Верховного Суду від 14 травня 2025 року права ОСОБА_1 порушені не були.

Відповідно до ч. 1 с. 388 ЦПК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-14014, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

При цьому норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке надалі було відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред?явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. ст. 387 та 388 ЦК України.

Оскільки, позивачем ОСББ «Престиж» отримано у своє володіння квартиру АДРЕСА_1 на законних підставах, що встановлено судами та протилежного не доведено, добровільно квартиру АДРЕСА_2 іншим особам у володіння чи користування ним не передавалось, колегія суддів дійшла до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог з урахуванням положень ст. 388 ЦК України.

В цій справі ОСОБА_1 не вважається таким, чиє право на володіння спірною квартирою є безумовним, оскільки виходячи з аналізу змісту ч, 3 ст. 388 ЦК України та висновків Верховного Суду, у разі якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Щодо неможливості витребування квартири, оскільки на цей час - це нежитлове приміщення, слід звернути увагу, що такі обставини на висновки суду про наявність підстав для витребування не впливають, оскільки у володіння ОСББ «Престиж» передано квартиру, з володіння ОСББ «Престиж» вибула квартира, яка незалежно від її статусу на сьогодні, має бути повернута ОСББ «Престиж».

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду згідно з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Престиж», подану адвокатом Ковальчук Анною Сергіївною, задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року скасувати і ух-валити нове судове рішення наступного змісту.

Витребувати від ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Престиж» (адреса: 02072, м. Київ, вул. Бориса Гмирі, 1-Б/6, ) квартиру номер АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Престиж (адреса: 02072, м. Київ, вул. Бориса Гмирі, 1-Б/6, ) судовий збір в сумі 84287 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 15 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус