ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/197/24Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П.
Провадження № 22-ц/817/727/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

cуддів Хома М.В., Храпак Н.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №593/197/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» від імені якого діє адвокат Змієвська Тетяна Павлівна на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2025 року (ухвалене суддею Німко Н.П., повний текст рішення складено 18 квітня 2025 року) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») звернулося в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 21 березня 2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансових послуг №095 «Стандартний» ( далі кредитний договір).

Посилались на те, що згідно п.1.1 договору товариство, як позичальник, зобов`язалося надати відповідачці, як позичальниці, кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 4 100 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

Стверджували, що на виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4 100 грн.

Зазначали, що 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за згаданим кредитним договором.

В подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за згаданим кредитним договором, а тому вважали, що ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Посилались на те, що не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови укладеного договору.

Стверджували, що загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів та сплаті процентів за користування кредитом, пені, комісії та інфляційних втрат, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості позову, становить 34 809,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4 100,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 30 709,00 грн.; заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до умов договору - 0,00 грн.

Відтак просили стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №095 від 21.03.2021 року у розмірі 34 809, 00 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто із позивача на користь відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Коллект Центр» - адвокат Змієвська Т.П. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вважають, що судом були невірно застосовані норми матеріального права та не були дотримані норми процесуального права.

Вважають, що судом було невірно застосовано норми права та не було враховано висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, а також не було надано належної оцінки умовам укладеного договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 року від 10.01.2023 року, а також наявним у справі доказам.

Звертають увагу на те, що у відповідності до п. 5.2 вищезазначеного договору відступлення Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).

Зазначають, що 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було складено та підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників до договору відступлення, що є додатком № 4 до вказаного договору та з якого вбачається, що первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 207307, після чого новий кредитор став кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

Стверджують, що судом першої інстанції при наданні оцінки доказам, було невірно надано правову кваліфікацію договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року №10-01/2023, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права вимоги до відповідача.

Від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Працевитого Г.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Вказують на те, що скаржник, ТОВ «Коллект центр» не надало суду доказів переходу права вимоги за цим позовом від попереднього до нового кредитора (тобто до позивача у цій справі).

Вважають, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення (факторингу) на час або після його укладення, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Тому вважають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю узгоджується із сталою судовою практикою та позиціями Верховного Суду.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скару, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 21 березня 2021 року укладено Договір про надання фінансових послуг №095 «Стандартний».

Відповідно до пункту 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2,0 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована.

Згідно пункту1.9. Граничний строк кредитування (строк дії кредитного Договору) - 1 рік.

На виконання умов укладеного договору, первинним позичальником відповідачці перераховано грошові кошти у розмірі 4 100,00 грн., що підтверджується довідкою щодо підтвердження переказу грошових коштів від 04.12.2023 року.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором №095 від 21.03.2021 року, наданий позивачем, як додаток до позовної заяви, містить інформацію про те, що відповідачка ОСОБА_1 станом на 30.11.2021 року має заборгованість за вказаним договором у розмірі 34 809,00 грн, з яких: тіло кредиту 4 100,00 грн, відсотки - 30 709, 00 грн.

01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг №095 від 21.03.2021 року.

Згідно п.2.1 вказаного договору факторингу Клієнт Первісний Кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60 168 947,00 грн., а Фактор зобов`язується, здійснивши фінансування, прийняти право грошової вимоги до Боржників, що належать Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між Клієнтом і Боржниками.

Сторони домовились, що розмір фінансування за Реєстром Боржників складає 5 535 543,12 грн. (п.7.1 вищезазначеного Договору факторингу).

Як вбачається із платіжного доручення № від 03 грудня 2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило ТОВ «Служба миттєвого кредитування» суму 5 535 543, 12 грн., відтак набуло право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Служба миттєвого кредитування», зокрема і до відповідачки ОСОБА_1 за Договором про надання фінансових послуг №095 від 21.03.2021 року.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр», в тому числі за Договором про надання фінансових послуг №095 від 21.03.2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 , що підтверджується додатком № 3 до цього договору - реєстром боржників до договору факторингу №10-01/23 від 10 січня 2023 року.

Пунктом 5.2 цього договору визначено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді.

У той же день сторонами договору №10-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року підписано акт прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу №10-01/23 від 10 січня 2023 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Коллект Центр» не надало суду доказів переходу права вимоги за цим позовом від попереднього до нового кредитора (тобто до позивача у цій справі), а саме доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за останнім договором відступлення права вимоги.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно п. 1) ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так, факт набуття ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до відповідача за Договором про надання фінансових послуг №095 від 21.03.2021 року підтверджується Договором факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року, укладеним між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал», реєстром боржників до цього договору, платіжним дорученням № від 03 грудня 2021 року, яким підтверджується перерахування плати за договором факторингу, договором про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, укладеним між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем, актом приймання-передавання реєстру боржників за договором та реєстром боржників до цього договору.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність в матеріалах справи доказів про перерахування визначеної в договорі про відступлення права вимоги від 10 січня 2023 року ціни договору не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки пунктом 5.2 цього договору визначено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді.

Вказані обставини справи суд першої інстанції залишив поза увагою.

Так, 21 березня 2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансових послуг №095 «Стандартний»

З кредитного договору, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 , вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору R1, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів та відступлення у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором на користь позивача, апеляційний суд приходить до висновку про наявність у нового кредитора (позивача) права вимоги до відповідача за договором про надання фінансових послуг №095 від 21.03.2021 року.

Також апеляційний суд погоджується із заявленою позивачем сумою заборгованості, оскільки згідно розрахунку, наданих позивачем, нарахування відсотків здійснено у відповідності до вищезазначених умов кредитного договору та в межах строку дії кредитного договору.

Жодних контррозрахунків заборгованості матеріали справи не містять.

Відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №095 від 21.03.2021 року у розмірі 34 809, 00 грн., з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4 100,00 грн.; заборгованість за процентами 30 709,00 грн.

Щодо судових витрат.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач в позовній заяві заявив вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. та долучив документи на підтвердження понесених позивачем вказаних витрат, а саме: договір про надання правничої допомоги №02-01/2023 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс»; прайс-лист з переліком і вартістю послуг АО «Лігал Ассістанс»; платіжну інструкцію від 10.01.2024 року, згідно якої ТОВ «Коллект Центр» оплачено АО «Лігал Ассістанс» 51 000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року; заявка про надання юридичної допомоги №693 від 02.01.2024 року, згідно якої сторони договору про надання правової допомоги погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а саме надання усної консультації з вивченням документів 2 години 3 000 грн., складення позовної заяви про стягнення боргу 5 годин 10 000 грн.; а також витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року - надання усної консультації з вивченням документів 2 години - 3 000 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу 5 годин 10 000 грн.

Вирішуючи чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу в суді першої інстанції обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в цій справі, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на суму 13 000 грн. не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі та складність даної справи (предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором; справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною), проаналізувавши обсяг наданих адвокатом позивача послуг у суді першої інстанції, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу в суді першої інстанції у розмірі 4 000 грн.

Також з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір, а саме 2 422,40 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 3 633,60 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» задовольнити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (вул. Мечніоква 3/оф306, м. Київ, ) заборгованість за за кредитним договором №095 від 21.03.2021 року у розмірі 34 809, 00 грн., з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4 100,00 грн.; заборгованість за процентами 30 709,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (вул. Мечніоква 3/оф306, м. Київ, ) 2 422,40 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 3 633,60 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Хома М.В.