ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року

м. Харків

справа № 641/603/24

провадження № 22-ц/818/3010/25

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

Суддів: Пилипчук Н.П., Шабельнікова С.К.,

за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 ,

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2025 року у складі судді Ященко С.О.,-

УСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визначити місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому вона просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 разом з нею.

ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить тимчасово до набранням рішенням суду законної сили, забезпечити позов шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб з 10-00 години першого дня місяця і по 10-00 годин кожного десятого дня місяця безперервно до 30.08.2025 року, а в липні 2025 року з 10-00 години 01.07.2025 року по 10-00 годину 20.07.2025 року, за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити надання дитини ОСОБА_1 у встановлений судом графік побачень.

В обґрунтування зазначеної заяви посилається на те, що сторони у справі мають складні стосунки, що впливає на дитину. Мати не дає позивачу бачитись з дитиною і про те, що дитина знаходиться у Німеччині батьку стало відомо під час розгляду даної справи, при отриманні зустрічного позову та додатків до нього. Навіть після звернення до суду з зустрічним позовом ОСОБА_2 недобросовісно відноситься до прав та обов`язків які на неї покладені як на сторону по справі. Вона не з`являлась на виклик органу опіки та піклування, не надала необхідні документи для повного та всебічного розгляду питання щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_7 2018 року народження, що значно затягує розгляд справи. Також ОСОБА_2 надла суду пояснення та зазначила в зустрічному позові обставини які не відповідають дійсності і нічим не підтверджуються. Зазначене свідчить про її намагання заплутати суд та надати негативну характеристику батьку дитини. Тобто вона ставить свої амбіції в пріоритет перед інтересами дитини та правами ОСОБА_1 як батька. Першого вересня ОСОБА_8 піде до школи і батько втрачає можливість у вільному спілкуванні з дитиною перед навчальним процесом та обговорення з ним такої важливої події у житті з дитиною. ОСОБА_2 вивезла дитину за кордон без згоди батька і не приймає ніяких дій для встановлення контакту між батьком та дитиною, а навпаки всіляко продовжує вчиняти дії для унеможливлення їх спілкування. Визначити порядок участі батька у спілкування з дитиною органами опіки неможливий у зв`язку з поведінкою ОСОБА_2 неможливо. Навіть у разі встановлення такого порядку, вона не буде його виконувати, оскільки зараз вона має можливість забезпечити спілкування сина з батьком, але ухиляється від такого. Водночас, поки триває судовий розгляд, син ОСОБА_8 страждає через втрату зв`язку з батьком, чим завдається значна шкода його психічному здоров`ю.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала обґрунтована тим, що на теперішній час дитина ОСОБА_9 проживає разом з матір`ю ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 . Відстань між місцем проживання батька у м. Харкові, за яким він просить встановити зустрічі з сином, та теперішнім місцем проживання дитини у м. Ейленбург, Німеччина, складає приблизно 2000 км. У разі встановлення запропонованого представником ОСОБА_1 адвокатом Бабій Л.В. місця та графіку зустрічей з дитиною, ОСОБА_7 необхідно буде два рази на місяць подолати значну відстань від його місця фактичного проживання до місця побачень, що є надмірним навантаженням на дитину. Враховуючи вік дитини та його тривале проживання окремо від батька, заявником не наведені обставини що свідчать про збереження емоційних стосунків батька з його сином (спілкування протягом останнього часу по телефону або іншими засобами комунікації), а тому заявником не обгрунтовна та не доведена доцільність перебування з батьком протягом тривалого періоду (10-20 днів). Крім того, у м. Харкові на теперішній час зберігається складна безпекова ситуація через обстріли з боку рф, що також має бути враховано при вирішенні питання щодо можливості встановлення зустрічей за місцем проживання батька.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов помилкового висновку по відмову у забезпечені позову у запропонований позивачем спосіб. ОСОБА_2 вивезла дитину без згоди батька за кордон і не приймає ніяких дій для встановлення контакту між батьком та дитиною, а навпаки всіляко продовжує вчиняти дії для унеможливлення їх спілкування., використовуючи особливий стан в державі. Батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу нанормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини. Вважає, що незастосування заходів забезпечення позову у цій справі може призвести до розриву психоемоційного зв`язку між батьком та шестирічним сином ОСОБА_7 , що не відповідає інтересам дитини. А негативні непоправні наслідки, які можуть настати у випадку зволікання у відновленні стабільного контакту батька з малолітнім сином, свідчать про наявність на думку позивача обґрунтованих підстав для вжиття тимчасових заходів забезпечення позову у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржена ухвала вказаним нормам цивільного процесуального права відповідає.

Згідно матеріалів справи предметом позову по справі є визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що мати свідомо чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Як вбачається з матеріалів справи поновлення права позивача у разі не вжиття заходів забезпечення позову буде або неможливо, або істотно ускладнено тим, що дитина втратить емоційний та психологічний зв`язок із батьком. При цьому, вважає обраний позивачем захід забезпечення позову є адекватним та ефективним.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 року введено воєнний стан. Указом Президента України №49/24 від 05.02.2024 року, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року №2119-IX, Указом від 18.04.2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року №2212-IX, Указом від 17.05.2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року №2263-IX, Указом від 12.08.2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року №2500-IX, Указом від 07.11.2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року №2738-IX, Указом від 06.02.2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 року №2915-IX, Указом від 01.05.2023 року №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 року №3057-IX, Указом від 26.07.2023 року №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 року №3275-IX, та Указом від 06.11.2023 року №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 року №3429-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 року строком на 90 діб, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №3564-IX від 06.02.2024 року

Отже, враховуючи те, що дитина ОСОБА_9 перебуває за кордоном, а також введений воєнний стан в Україні, ОСОБА_1 позбавлений можливості бачити сина, приймати участь у його вихованні та навчанні.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини, передбачено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частиною 2 статті 10 Конвенції про права дитини визначає, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення праві законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня

2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб правового захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Отже, батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Проте між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що будь хто з батьків, який на час вирішення справи проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з дитиною, а інший з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їх спілкуванню та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Проте запропонований позивачем вид забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей з дитиною протягом певного проміжку часу на за місцем ї проживання батька у місті Харків, враховуючи, що дитина наразі перебуває за межами України є неспівмірним з заявленими позовними вимогами, задоволення яких повинно забезпечити справедливу рівновагу між інтересами батька та дитини у реалізації права на спілкування та отримання виховання від обох з батьків.

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлені місце проживання батька, місце тимчасового проживання матері та дитини, вік дитини та зроблено обгрунтованй висновок що запропонований батьком графік спілкування з дитиною є надмірним.

Судова колегія звертає увагу, що ОСОБА_1 інших засобів забезпечення позову, окрім особистих зустрічей за адресою проживання батька, для збереження емоційного зв`язку батька з дитиною з урахуванням віку дитини та наявних у неї можливостей спілкуватися з батьком, не запропоновано.

Враховуючи наведене, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що запропонований заявником спосіб встановлення зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 не є співмірним з характером спору та призведе до порушення справедливого балансу між інтересами батька та дитини.

Доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 251, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2025 року

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

С.К. Шабельніков