Провадження №2-з/359/115/2025
Провадження №2-з/359/116/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

встановив:

1. Суть процесуального питання, що розглядається судом.

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та просить накласти арешт на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , а також заборонити її відчуження / розпорядження та проведення будь-яких реєстраційних дій. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в грудні 2024 року він подав до Бориспільського міськрайонного суду позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 4123 гривень, моральну шкоду в розмірі 216000 гривень 00 копійок та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в розмірі 36052 гривень 10 копійок. У зв`язку з попередньою недобросовісною поведінкою відповідача, є підстави вважати, що не накладення арешту на його майно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримує заяву та наполягає на її задоволенні.

2. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

В грудні 2024 року ОСОБА_2 подав до Бориспільського міськрайонного суду позов (а.с.1-6), в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 4123 гривень, моральну шкоду в розмірі 216000 гривень 00 копійок та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в розмірі 36052 гривень 10 копійок. Станом на день розгляду заяви про забезпечення позову здійснюється судовий розгляд цивільної справи.

Спірні процесуальні правовідносини регулюються главою 10 «Забезпечення позову» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

3. Норми права, якими керується суд при розгляді заяви.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений у своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

4. Мотиви, якими керується суд при розгляді заяви.

Зі змісту інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №439662192 від 15 серпня 2025 року (а.с.165-166) вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 . Відомості в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного об`єкту нерухомого майна відсутні. Тому ОСОБА_3 може в будь-який час відчужити земельну ділянку у власність інших осіб. Ця обставина свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав позивача.

Предметом спору є стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат в загальному розмірі 256175 гривень 00 копійок, а тому накладення арешту на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 є співмірним заходом забезпечення позову, який відповідає змісту заявлених позовних вимог.

Безумовно, накладення арешту на частку в квартирі призведе до втручання держави у право ОСОБА_3 на мирне володіння його майном. Водночас, таке втручання є не тільки виправданим, але й вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства. Вказані цілі становлять суспільний інтерес, який превалює над індивідуальними свободами відповідача. Крім того, арешт частки в квартирі полягає у позбавленні ОСОБА_3 можливості лише розпоряджатись цим об`єктом нерухомого майна. Це свідчить про те, що накладення арешту на частку в квартирі не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

Тому суд вважає за можливе накласти арешт на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 . Водночас, накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомого майна повністю виключає можливість його відчуження у власність інших осіб та можливість вчиняти будь-які інші дії щодо цього майна. Ця обставина свідчить про відсутність потреби у додатковій забороні відчуження / розпорядження часткою в квартирі та проведення будь-яких реєстраційних дій. Тому у задоволенні заяви ОСОБА_2 в цій частині вимог слід відмовити.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, абз.2 ч.6 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .

У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Стягувач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Боржник: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складений 25 серпня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Суддя О.Ю. Семенюта