ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/879/25Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/817/842/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу №595/879/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 червня 2025 року (постановлену суддею Содоморою Р.О., дату складення повного тексту судового рішення не зазначено) про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Бучацького районного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 (далі позивачка) до ОСОБА_4 (далі відповідач, апелянт) про встановлення юридичного факту.

13 червня 2025 року ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом заборони приватному нотаріусу Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Пендзей Г.Г. вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданої заяви зазначала, що предметом спору по даній справі є встановлення факту постійного проживання позивачки із померлим ОСОБА_5 однією сім`єю з 2017 року і до дня смерті чоловіка. Позовна заява подана з метою отримання можливості спадкування позивачкою майна померлого, як спадкоємцем четвертої черги. Зазначає, що відповідач по справі є двоюрідним братом померлого, подав до приватного нотаріуса Пендзей Г.Г. заяву про прийняття спадщини та бажає спадкувати усі земельні ділянки померлого брата. Тому, у позивачки є підстави вважати, що після закінчення 6-ти місячного строку для прийняття спадщини нотаріусом може бути видано свідоцтво на спадщину на земельні ділянки ОСОБА_4 , який є спадкоємцем п`ятої черги, що позбавить позивачку, як спадкоємця четвертої черги, права на спадкове майно. Зазначає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідач може одноосібно отримати свідоцтво про право на спадщину, і, як наслідок, може бути істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 червня 2025 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Заборонено приватному нотаріусу Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Пендзей Г.Г. вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом позову у даній справі є встановлення юридичного факту та жодних інших позовних вимог не заявлено.

Вважає, що позивачкою не доведено, що існує загроза порушення її законних прав та інтересів в разі невжиття заходів забезпечення позову, а також наявності зв`язку між обраним заходом забезпечення позову та предметом позову.

За таких обставин вважає, що позивачка не довела можливе ускладнення виконання або невиконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Крім того, 07 серпня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_4 - адвоката Андрусенко Д. надійшла заява про розгляд справи без участі апелянта зазначивши, що апеляційну скаргу підтримує.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20.

При цьому, у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 зазначено, що коли позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Про те, що в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, висловлено також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема,у постановах від 25 лютого 2019 року у справі №924/790/18, від 11 жовтня 2019 року у справі №910/4762/19, від 21 лютого 2020 року у справі №910/9498/19, від 30 вересня 2020 уроку справі №910/19113/19, від 30 листопада 2020 року у справі №910/217/20, від 17 грудня 2020 року у справі №910/11857/20, від 15 січня 2021 року у справі №914/1939/20, від 13 травня 2021 року у справі №916/2761/20).

З матеріалів справи вбачається та судом належним чином встановлено, що предметом позову в даній справі є встановлення юридичного факту, однак, існує спір про право на спадкове майно.

Встановлення факту проживання ОСОБА_3 однією сім`єю із спадкодавцем необхідне для вирішення питання про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Відповідач у справі є двоюрідним братом померлого та подав до приватного нотаріуса Пендзей Г.Г. заяву про прийняття спадщини як спадкоємець п`ятої черги.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 по закінченню шестимісячного строку для прийняття спадщини зможе отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитись спадковим майном, зокрема відчужити його на користь третіх осіб.

Ця обставина переконливо свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони нотаріусу вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , може істотно ускладнити ефективний захист прав позивачки у випадку задоволення позову, а також призвести до того, що позивачка не зможе їх захистити в межах одного судового провадження без нових звернень до суду. Крім того, заборона нотаріусу вчиняти нотаріальні дії є співмірною розміру позовних вимог та повністю відповідає їх змісту.

З вказаним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Захід забезпечення позову про заборону приватному нотаріусу Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Пендзей Г.Г. вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , передбаченим статтею 150 ЦПК України, відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, є тимчасовим заходом.

Невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.

Відповідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 червня 2025 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 18 серпня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: М.В. Хома

Б.О. Гірський