ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5450/23 Номер провадження 22-ц/814/2241/25Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е.М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2025 року (повний текст рішення складено 28 лютого 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 березня 2024 року залучено в статусі співвідповідача по справі Полтавську обласну прокуратуру.

В обґрунтування позову зазначено, що 22 січня 2019 року працівники Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області спільно з співробітниками Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, розпочали незаконне кримінальне переслідування по відношенню до позивача, як директора ТОВ «Будтехіндустрія Інвест».

22 січня 2019 року до ЄРДР за № 0000038 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 366 КК України.

Позивача намагались звинуватити у привласненні бюджетних коштів під час будівництва футбольного майданчика зі штучним покриттям у м. Хорол, вул. Небесної Сотні, 38/1, згідно укладених договорів з Хорольською міською радою Полтавської області.

Під час досудового розслідування працівники поліції неодноразово блокували роботу ТОВ «Будтехіндустрія Інвест», перешкоджали законній діяльності, проводили чисельні обшуки та виїмки службової документації, по кілька разів на тиждень викликали позивача для проведення надуманих слідчих дій у вигляді бесід.

З метою посилення психологічного тиску, 29 травня 2019 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 366 КК України.

29 травня 2019 року в ході допиту у якості підозрюваного, позивач заявив клопотання про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження у порядку статті 221 КПК України, однак, всупереч вимогам частини першої статті 221 КПК України, йому категорично відмовлено, чим грубо порушено права на захист.

04 червня 2019 року Хорольським районним судом Полтавської області йому було обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 153680,00 грн, на внесення якої позивачу довелося позичити кошти.

Працівники Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області надали йому строк в 1 місяць для відшукання коштів на сплату нібито неправомірної вигоди, у протилежному випадку погрожували змінити запобіжних захід на тримання під вартою та вирішити питання в суді із призначенням максимального строку покарання за вироком - 12 років позбавлення волі.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 08 вересня 2020 року у справі №548/1822/19 ОСОБА_1 за частиною п`ятою статті 191 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю події злочину, але визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250,00 грн з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на один рік.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року по справі №548/1822/19 вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 08 вересня 2020 року в частині засудження за частиною першою статті 366 КК України - скасований, а провадження у цій частині закрите на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, звільнено від відповідальності на підставі статті 49 КК України.

Протиправність дій працівників поліції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області спільно з співробітниками Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області очевидна.

Вони фактично повністю зруйнували позивачу життя, позбавили законного та стабільного джерела доходу, а також умов для виживання, до цього часу він не може знайти нормальну оплачувану роботу та позбутися боргів, що виникли через незаконні дії «правоохоронців».

Досудове розслідування та судові розгляди в період з 22 січня 2019 року до 15 лютого 2022 року (до виправдання) тривали 3 роки 24 дні.

За цей час життя позивача повністю змінилось: 02 липня 2019 року він звільнився із посади директора ТОВ «Будтехіндустрія Інвест», через зіпсовану ділову репутацію втратив потенційних замовників та не може знайти роботу із достойним заробітком; він був вимушений взяти у борг для сплати застави.

Виходячи із наведеного, позивач вважає, що йому спричинено матеріальна та моральна шкоди, зокрема надає розрахунок витрат на проїзд і проживання, пов`язаних із викликами правоохоронних органів під час незаконного кримінального переслідування.

Крім цього, він поніс витрати на надання правничої допомоги адвокатським бюро «Філоненко і партнери» у сумі 210000,00 грн та з наданням правничої допомоги адвокатом Дериконь Д.С. у розмірі 50000,00 грн.

Також позивачу було завдано матеріального збитку внаслідок вимушеної валютної позики на сплату застави за обраним запобіжним заходом. Так, розмір застави становив 153680,00 грн (курс НБУ долара США 26,00 грн) 5911,00 доларів США (заставу повернули через 1 рік та 7 місяців). Заставу взяв в борг на 2 роки з урахуванням відсотків 10000,00 доларів США. Різниця склала 4089,00 доларів США х 26,00 грн = 106314,00 грн.

Також позивач поніс збитки пов`язані із втратою роботи, вимушеним звільненням з посади директора ТОВ «Будтехіндустрія Інвест». Так, відповідно статистичних даних з офіційних сайтів https://www.ukrstat.gov.ua/; htps://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/average/2019/ фінансова втрата по заробітній платі (середньомісячна статистична заробітна плата по Полтавському регіону в період кримінального переслідування з 01 липня 2019 року до 15 лютого 2022 року складала 10000,00 грн), тобто 31,5 місяців х 10000,00 грн = 315000,00 грн.

Таким чином, завдану йому матеріальну та моральну шкоду позивач оцінює в 1556318,00 грн, з яких: 74000,00 грн - збитки на проїзд і проживання, 260000,00 грн - витрати на правничу допомогу; 106314,00 грн - витрати пов`язані з вимушеною позикою; 315000,00 грн - збитки по вимушеній втраті роботи; 800000,00 грн - моральна шкода.

Також позивач зазначає, що під час досудового розслідування, працівники поліції неодноразово блокували роботу ТОВ «Будтехіндустрія Інвест», перешкоджали законній діяльності, проводили чисельні обшуки та виїмки службової документації, по кілька разів на тиждень викликали його для проведення надуманих слідчих дій у вигляді бесід. Керівник Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 особисто вимагала у нього грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США для припинення кримінального переслідування, які він відмовився віддати. Він повідомив про скоєння відносно нього неправомірних дій Державне бюро розслідувань. 26 вересня 2019 року працівники Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області були затримані за вимагання та отримання неправомірної вигоди, тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 КК України в рамках кримінального провадження №0001281 від 14 серпня 2019 року за його заявою. Справа за обвинуваченням працівників Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області знаходиться на розгляді у суді (справа № 548/1332/20; провадження № 1-кс/552/386/23). Після затримання працівників прокуратури за отримання неправомірної вигоди, на його номер телефону почали надходити повідомлення від прихованих номерів із погрозами, котрі він сприймав як реальну загрозу своєму життю, та життю рідних.

Враховуючи викладене, він просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його - ОСОБА_1 користь на відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 1556318,00 грн шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 600000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

З рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2025 року не погодилися Головне управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавська обласна прокуратура та оскаржили його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційні скарги, в яких прохали суд оскаржуване рішення місцевого суду у частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове про відмову у задоволенні позову.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги, поданої Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, місцевим судом під час розгляду справи не було взято до уваги усі обставини справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач зазначає, що відповідно до норм матеріального права, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу, відтак, у зазначеній категорії справ відповідачем може бути лише держава.

Зауважено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2020 року у справі № 548/1822/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, який в подальшому у відповідній частині ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року був скасований, а провадження у цій частині закрите на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України та звільненим від відповідальності на підставі статті 49 КК України за сплином строків давності, що не є реабілітуючою обставиною.

Наголошено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до збагачення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги, поданої Полтавською обласною прокуратурою

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення місцевого суду у частині задоволених позовних вимог є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач зазначає, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а тому в резолютивній частині судових рішень у даній категорії справ не повинні міститися відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

Зауважено, що Хорольський відділ Лубенської окружної прокуратури Полтавської області є структурним підрозділом Полтавської обласної прокуратури та немає статусу юридичної особи, а тому не може бути учасником справи.

Вказано й на відсутність підстав для відшкодуванню позивачу моральної шкоди за вказаних ним обставин, оскільки вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2020 року є обвинувальним, а підстави для відшкодування моральної шкоди у випадках виправдання особи за окремими статтями КК України спеціальний закон не містить. Крім того, звільнення особи від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності не є реабілітуючою обставиною, тотожною виправданню особи.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник Полтавської обласної прокуратури Дорогейко О.В., в суді апеляційної інстанції підтримав подану прокуратурою апеляційну скаргу та прохав її задовольнити з наведених у ній підстав, наголошуючи на безпідставності часткового задоволення місцевим судом вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди.

Представник Головного управління Національної поліції в Полтавській області Хилевич Т.В., під час судового засідання підтримала вимоги поданої органами національної поліції апеляційної скарги та прохала її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник Державної казначейської служби України Ткаченко А.М., підтримала вимоги апеляційних скарг відповідачів та прохала колегію суддів їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Дериконь Д.С., прибувши до зали судових засідань Полтавського апеляційного суду, заперечував проти задоволення апеляційних скарг відповідачів, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасникисправи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до такого висновку.

Щодо меж перегляду рішення суду першої інстанції

З частини першої статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2025 року в частині незадоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 січня 2019 року було розпочато кримінальне розслідування по відношенню до директора ТОВ «Будтехіндустрія Інвест» ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статі 191, частиною першою статті 366 КК України, який вносив заставу в розмірі 153680,00 грн, за ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 04 червня 2019 року.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 08 вересня 2020 року у справі №548/1822/19 ОСОБА_1 за частиною п`ятою статті 191 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю події злочину, але визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України і призначено покарання у виді штрафу двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250,00 грн з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на один рік.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року по справі №548/1822/19 вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 08 вересня 2020 року в частині засудження за частиною першою статті 366 КК України скасовано, а провадження у цій частині закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, та звільнено від відповідальності на підставі статті 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строку давності; в іншій частині вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 08 вересня 2020 року залишено без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду), факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є вичерпним.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення № 6/5/3/41).

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21) та в постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 759/7200/21 (провадження № 61-329св24).

Закриття кримінального провадження можливе лише при наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі.

Підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі.

Реабілітуючі - це ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави можливе за умови, якщо в ході розслідування встановлені як сам факт вчиненого діяння, так і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, але відсутні достатні докази, що вказують на вчинення цього діяння саме підозрюваним.

Висновок про непричетність особи до вчинення кримінального правопорушення може бути зроблений у результаті достовірного встановлення невинуватості підозрюваного (обвинуваченого) (наприклад, при підтвердженні його алібі) або вичерпання можливостей для збирання додаткових доказів і тлумачення сумнівів щодо винуватості на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості.

Незалежно від того, яка з вказаних обставин привела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає підстав вважати її залишеною під підозрою.

Стала судова практика свідчить про те, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконності дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати, та надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) та інші).

Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Правова позиція щодо відсутності передбачених Законом підстав для відшкодування моральної шкоди особі, кримінальне провадження щодо якої було закрито з нереабілітуючих підстав, неодноразово висловлювалось судом касаційної інстанції.

Так, Верховний Суд виснував, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок застосування закону про амністію, декриміналізацією, відмовою потерпілого від обвинувачення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 463/1380/15-ц (провадження № 61-18982св18), від 06 березня2019 року у справі № 161/10842/15-ц (провадження № 61-20009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 646/1591/18 (провадження № 61-10065ск19), від 18 листопада 2020 року у справі № 199/7894/19 (провадження № 61-4206св20), від 14 липня 2021 року у справі № 766/8892/17 (провадження № 61-3345св21), від 03 травня 2023 року у справі № 686/14821/21 (провадження № 61-6545св22) та інших).

Тобто Верховний Суд неодноразово та послідовно робив висновки щодо застосування норм права при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури та суду, і вказані висновки застосовуються судами при розгляді подібних спорів.

У справі, що переглядається, встановлено, що вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 08 вересня 2020 року у справі №548/1822/19 ОСОБА_1 за частиною п`ятою статті 191 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю події злочину, але визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України і призначено покарання у виді штрафу - двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250,00 грн з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій на один рік.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року по справі №548/1822/19 вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 08 вересня 2020 року в частині засудження за частиною першою статті 366 КК України скасований, а провадження у цій частині закрите на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, та звільнено від відповідальності на підставі статті 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строку давності; в іншій частині вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 08 вересня 2020 року залишено без змін.

Отже, звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 366 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою та не виправдовує особу, яка вчинила кримінально каране діяння.

Таким чином, суд попередньої інстанції не звернув уваги на те, що у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 161/10842/15-ц (провадження № 61-20009св18) Верховний Суд, погоджуючись з висновками судів попередніх інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, вважав, що позивач не має права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди на підставі Закону, оскільки його не було повністю реабілітовано за вчинення злочинів, зокрема, за частиною другою статті 149, частиною третьою статті 303 КК України - виправдано, у межах цієї ж кримінальної справи засуджено за вчинення злочинів, передбачених частиною другою статті 28, частиною другою статті 303, частиною третьою статті 357 КК України, однак звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав. При цьому Верховний Суд в зазначеній постанові вказав, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням статті 5 Конвенції, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Проте заявник, вимагаючи компенсацію за позбавлення його свободи, в межах цієї або іншої судової справи не надав докази, які б свідчили про незаконність такого обмеження волі. У справі немає даних про те, що суд, санкціонуючи тримання під вартою позивача, вказав на незаконність такого обмеження волі або порушення процедури затримання. Також відсутні докази, що позивач оскаржував своє взяття або тримання під вартою і компетентний суд встановив його незаконність. При цьому у справі, яка переглядається, позивач також не ставив питання щодо законності взяття та тримання його під вартою, тобто безпосередньо чи опосередковано позивач не довів факт незаконного обмеження свободи, який би надав право на компенсацію, передбачену статтею 5 Конвенції, отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів про відсутність передбачених Законом підстав для відшкодування шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 766/8892/17 (провадження № 61-3345св21) зазначено, що, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суди обґрунтовано керувалися тим, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки право на відшкодування шкоди виникає в особи лише у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, при повній реабілітації. Проте, як встановлено судами, кримінальну справу за обвинуваченням позивача у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності, що в свою чергу не є реабілітуючою підставою та не виправдовує особу, яка вчинила кримінально каране діяння. У випадку закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (за згодою обвинуваченого) відсутні підстави для відшкодування шкоди відповідно до положень статті 2 Закону № 266/94-ВР. Погоджуючись з висновками судів, Верховний Суд вказав, що незаконність притягнення до кримінальної відповідальності підлягала доведенню у кримінальній справі, однак позивач, реалізуючи свої процесуальні права, погодився на закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав.

Отже, одним із основних елементів, які підлягають встановленню та вирішенню під час розгляду цієї справи, є визначення, чи була особа повністю реабілітована за вчинення декількох кримінальних правопорушень. Зокрема, за частиною першою статті 366 КК України кримінальне провадження закрито на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, тобто за нереабілітуючих підстав.

Тобто позивач був виправданий лише за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України, тому позивач не є повністю реабілітованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у ОСОБА_1 не виникло право на відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підстави для такого відшкодування, оскільки позивач не був повністю реабілітований, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Водночас колегія судів враховує і те, що у цій справі належним відповідачем є держава в особі відповідних органів, а помилкове пред`явлення позивачем позовних вимог про відшкодування шкоди, зокрема до Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, яке не є юридичною особою, не призвело до неможливості розгляду цього позову по суті.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки позивач не був повністю реабілітований, то апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури підлягають задоволенню, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2025 року в частині задоволених позовних вимог та стягнення моральної шкоди скасуванню з постановленням нового, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Щодо судового збору

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду (пункт 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір»).

Частиною шостою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач не сплачує судовий збір за подання позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди у даній категорії справ, то Головному управлінню Національної поліції в Полтавській області, Полтавській обласній прокуратурі слід компенсувати за рахунок держави судові збори за подачу апеляційних скарг в розмірі по 9000,00 грн (600000,00 грн х 1 % х 150 %) кожному.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2025 року в частині задоволених позовних вимог та стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Хорольського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Компенсувати Головному управлінню Національної поліції в Полтавській областіза рахунок держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 9000,00 грн.

Компенсувати Полтавській обласній прокуратурі за рахунок держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 9000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко