Справа № 462/854/25 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А. І.
Провадження № 22-ц/811/1468/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання, але не пізніше досягнення 23-ох років.

На обґрунтування позову зазначила, що сторони з 30.08.2003 по 10.10.2010 перебували у шлюбі, за час якого у них народився син ОСОБА_3 від 27.01.2007 року народження. На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Національному університеті «Львівська політехніка» на денній комерційній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Зазначає, що плата за навчання згідно з договором про надання освітніх послуг № 1998-16 к від 09.08.2024 складає 38 000 грн 00 коп., а відповідач є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 та одержує заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати спільну дитину.

Окрім цього, позивач зазначає, що ОСОБА_1 самоусунувся від виховання сина, ухиляється від спілкування, кошти на утримання дитини надавав з 2018 року в примусовому порядку згідно ухвали Залізничного районного суду від 31.07.2018. На підставі наведеного просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04.04.2025 позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 31.01.2025 і до закінчення сином навчання, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1 211 грн 20 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що відповідач не ухиляється від обов`язку утримувати свого повнолітнього сина, у розміру встановленому законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що позивачкою не надано достатніх, допустимих доказів та обгрунтованих підстав на підтвердження того, що необхідно стягнути аліменти у визначеному судом розмірі. Також суд, при винесені рішення, не врахував той факт, що відповідач є єдиним годувальником для своєї непрацездатної матері, яка є пенсіонеркою та інвалідом 2 групи та окрім цього має забезпечувати дружину, у шлюбі з якою перебуває з 2024 року. Відповідач вважає висновок суду першої інстанції необґрунтованим та безпідставним, адже такий не підтверджений жодними належними, допустимими і достатніми доказами, і при ухваленні оскаржуваного рішення судом не взято до уваги, не досліджено та не надано належної правової оцінки вищевикладеним обставинам та доданим ним доказам, а саме: витягу №783 від 20.09.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні; витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_4 ; похилий вік його матері (76 років); довідка №24 від 05.02.2025 року КНП «Центр ПМД» Великомостівської міської ради про стан здоров`я матері, а саме наявність у неї катаракти обох очей і інших складних захворювань. Відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу, що становить не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачем ОСОБА_2 був поданий до суду відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає повністю.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з відповідачем були у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2003. Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Згідно довідки № 17882/25 від 17.01.2025 ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання за спеціальністю Право національного університета «Львівська політехніка». Термін закінчення навчання червень 2028 року.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що син відповідача ОСОБА_3 є повнолітнім та не досяг 23 років, навчається на денній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, він є таким, що потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатною особою, отримує дохід та може утримувати повнолітню сина.

Відтак, районний суд прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина відповідача.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції врахував матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, відсутність у відповідача інших осіб та утриманні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що з відповідача слід стягувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше за 50% прожиткового мінімуму для дітей його віку, з 31.01.2025 і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Судом першої інстанції було враховано сукупність всіх обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів. Суд вірно виходив з того, що відповідач є працездатним, зобов`язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу сину у такому розмірі, вважаючи цей розмір обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дитини.

Доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі до суду відповідачем не подано.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває непрацездатна мати, не може бути самостійною підставою для зменшення стягнутих судом першої інстанції аліментів, так як остання отримує пенсію від держави, а підстави вважати що остання потребує матеріальної допомоги відповідача у суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 28.08.2025

Головуючий

Судді