Справа № 452/4631/24 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/1207/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Марко О. Р.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Чубенко Н. М., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Гордона І. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 березня 2025 року (повний текст рішення складено 14 березня 2025 року), у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього на користь позивача матеріальні збитки в розмірі 973 749 грн 78 коп. та 100 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 10 травня 2024 року о 21.45 год на 47 км + 110 м автодороги «Львів-Самбір-Ужгород» відбулося зіткнення автомобіля марки «Opel Vectra» під керуванням відповідача та автомобіля марки «AUDI Q7», яким керував позивач, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Страхове відшкодування в розмірі 160 000 грн 00 коп. він отримав від товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі ТДВ «СК «Гардіан») як страхувальника винуватця ДТП, які він використав на ремонт автомобіля, однак їх не вистачило для відновлення транспортного засобу в повному обсязі, оскільки згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «AUDI Q7» становить 1 133 749 грн 78 коп., з яких частину відшкодовано страховою компанією, а решту просить у судовому порядку стягнути із винуватця аварії, яким є ОСОБА_2 . Враховуючи душевні страждання, які зазнав позивач, перебуваючи на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні комунального некомерційного підприємства Самбірської міської ради «Самбірська центральна лікарня» (далі КНП СМР «Самбірська ЦЛ») з діагнозом струс головного мозку, надалі відчував біль голови при фізичних навантаженнях, головокружіння та швидку втомлюваність, і до сьогодні відчуває наслідки ушкодження, дана дорожньо-транспортна пригода викликала сильний психологічний стрес, тривогу, значне погіршення стану здоров`я, також просить відшкодувати йому моральну шкоду, яку оцінює в сумі 100 000 грн 00 коп.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 543 270 грн 22 коп. як відшкодування майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля «АUDIQ7» із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 у дорожньо-транспортній пригоді та 50 000 грн 00 коп. моральної (немайнової) шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 644 грн 00 коп. сплачених документально підтверджених судових витрат.

Повернуто ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору у розмірі 4 305 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в квітні 2025 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , в якій просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 березня 2025 року змінити в частині стягнення матеріальних збитків, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 973 749 грн 78 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що з відповідача, як заподіювача шкоди, підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу та сумою, виплаченою страховиком винуватця, що становить 973 749 грн 78 коп., адже вартість відновлювального ремонту розрахована з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу має значення у разі виплати страхового відшкодування, а не під час відшкодування шкоди особою, яка її завдала.

Додаткове рішення суду учасниками справи в апеляційному порядку не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін у справі та їх представників, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 травня 2024 року за участю транспортних засобів сторін у справі, а також винуватості відповідача ОСОБА_2 у її скоєнні, учасниками справи не заперечується та визнаються. Сторонами у справі також не заперечується, що ОСОБА_2 на момент ДТП мав діючий страховий поліс, виданий ТДВ «СК «Гардіан», а також те, що позивачу було виплачено страхове відшкодування в максимальному розмірі, а саме 160 000 грн 00 коп.

Предметом спору у цій справі є стягнення з винуватця ДТП відшкодування шкоди, а саме різниці між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та відновлювального ремонту з урахуванням зносу, оскільки позивачі вважають, що підстави враховувати знос відсутні, а також відшкодування моральної шкоди та судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав суму 543 270 грн 22 коп., котра становить вартість матеріального збитку та погоджувався на стягнення такої з нього. Враховуючи те, що відшкодуванню підлягає реальна вартість втраченого майна згідно висновку експерта, а саме вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта зносу, місцевий суд вважає, що із відповідача має бути стягнуто майнову шкоду у вказаній сумі.

Проте з такими висновками суду колегія суддів не погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 22 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм викладено в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року в справі № 757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18).

При цьому, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18)).

Оскільки страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності) (див. постанову Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 686/17155/15-ц (провадження № 61-18840св18).

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, від якого Велика Палата Верховного Суду не відступала.

У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивачу страховиком винуватця ДТП виплачено страхове відшкодування у розмірі, розрахованому відповідно до положень Закону № 1961-IV, тобто за мінусом зносу, різницю між цим страховим відшкодуванням, та страховим відшкодуванням без урахування зносу має сплати саме винуватець.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/114-24/12459-АВ від 25 червня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки «AUDI Q7» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 10 травня 2024 року, становить 543 270 грн 22 коп.; ринкова вартість автомобіля марки «AUDI Q7» р.н. НОМЕР_1 , 2015 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на момент його пошкодження в ДТП, станом на 10 травня 2024 року становить 1 227 201 грн 65 коп.; вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 1 133 749 грн 78 коп.

Відтак, до стягнення підлягає різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка становить 973 749 грн 78 коп. (1 133 749,78 160 000,00), а не як помилково вважав суд першої інстанції, що на відшкодування майнової шкоди слід стягути 543 270 грн 22 коп.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що у справі, яка переглядається, неправильно застосовано норми матеріально права в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги на рішення суду, а саме у спосіб зміни рішення суду першої інстанції у цій частині шляхом збільшення суми відшкодування з 543 270 грн 22 коп. до 973 749 грн 78 коп.

В решті рішення, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, необхідно відповідно до приписів статті 375 ЦПК України залишити без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судові витрати, які складаються з судового збору, підлягають перерозподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 березня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля «АUDIQ7» із державним реєстраційним номером НОМЕР_1 у дорожньо-транспортній пригоді в розмірі 543 270 грн 22 коп. змінити, визначивши її розмір у сумі 973 749 грн 78 коп.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 березня 2025 року в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди залишити без змін.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 05 березня 2025 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат скасувати, ухвали в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 343 грн 10 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 457 грн 20 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 серпня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич