Справа № 931/581/25
Провадження № 2/931/309/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 серпня 2025 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Масляної С.В.,

за участю: секретаря - Проскуненкової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Локачах в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

30 липня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.05.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Мілоан" було укладено договір про споживчий кредит № 100774647. Відповідно до умов договору товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 20000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, а відповідач умов кредитного договору не виконав.

Зазначає, що 19 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 75-МЛ/Т, за яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги щодо боржників, включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 100774647 від 04 травня 2021 року.

Покликається на те, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у нього виникла заборгованість у розмірі 89500 грн, з яких: 20000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 67500 грн - заборгованість за відсотками, 2000 грн - заборгованість за комісією. Цю заборгованість відповідач не погасив ні первісному, ні новому кредитору. Зазначає, що для добровільного врегулювання спору на поштову адресу відповідача була направлена претензія про погашення заборгованості.

З врахуванням вищенаведеного, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за договором про про споживчий кредит № 100774647від 04.05.2021 року у розмірі 89500 грн та понесені судові витрати.

Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 01 серпня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 11:00 28 серпня 2025 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 44).

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 46). Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.

З урахуванням наведеного, на підставі ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 04 травня 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про споживчий кредит № 100774647 (а.с. 6-12).

Умовами цього договору визначено наступний його предмет.

Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1. договору).

Сума (загальний розмір) кредиту становить 20000 грн (п.1.2 договору).

Кредит надається строком на 30 днів з 04.05.2021 (строк кредитування) (п.1.3. договору).

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредиту (дата платежу): 03.06.2021 (п.1.4 договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 29500 грн (п.1.5 договору).

Комісія за надання кредиту: 2000 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору).

Проценти за користування кредитом: 7500 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору).

Аналогічні умови кредитування зазначені в анкеті-заяві на кредит № 100774647 від 04 травня 2021 року та паспорті споживчого кредиту № 100774647 (а.с. 11 зворот, 12).

Договір про споживчий кредит № 100774647 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору.

Судом установлено, що відповідно до п. п. 6. 1 Кредитного договору № 100774647 (індивідуальна частина) сторони дійшли згоди, що кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (смс) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладання (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через веб сайт або у смс-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлене позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству. Згідно з п. п. 6. 4, 6. 5 сторони погодили, що укладений кредитний договір після його підписання електронного підпису одноразовим ідентифікатором є таким, що укладений у письмовій формі.

У розділі 10 договору «Реквізити сторін» у графі «Позичальник» містяться особисті дані ОСОБА_1 , зокрема: РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання, номер телефону, електронна пошта. Аналогічні дані відповідача містяться в анкеті-заяві на кредит № 100774647 від 04 травня 2021 року, де також вказано дату народження, вік, освіту, соціальний статус, місце роботи, майновий стан (щомісячний дохід), IP адресу з якої подано заяву.

Довідкою про ідентифікацію, сформованою ТОВ «Мілоан», підтверджується, що ОСОБА_1 04 травня 2021 року на номер телефону: НОМЕР_1 було відправлено одноразовий ідентифікатор L69706. Договір про споживчий кредит № 100774647 підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором L69706 (а.с. 11 зворот).

Платіжним дорученням № 27334036 від 04 травня 2021 року підтверджено перерахування ТОВ «Мілоан» на банківський рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 20 000 гривень (а.с. 13).

19 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (новий кредитор) уклали договір відступлення права вимоги № 75-МЛ/Т, за умовами якого клієнт відступає новому кредитору право грошової вимоги, що зазначені в Реєстрі боржників (а.с. 15-23).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до цього договору відступлення прав вимоги до ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 100774647 в загальній сумі заборгованості 89500 грн, з яких: по тілу кредиту - 20 000 грн; по відсотках - 67 500 грн; по комісії - 2000 грн (а.с. 24).

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.10541 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, факт укладення договору про споживчий кредит № 100774647 від 04 травня 2021 року та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 20000 грн підтверджений належними доказами і відповідачем не оспорено.

Заявлена у позові сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 20000 гривень та по комісії в розмірі 2000 грн узгоджується з умовами кредитного договору та не виходить за його межі.

Разом із цим, судом встановлено невідповідність умовам договору заявленої суми заборгованості по відсотках.

До стягнення позивач заявив заборгованість по відсотках в загальній сумі 67500 грн.

Така сума відповідає сумі заборгованості, зазначеній у сформованій ТОВ «Мілоан» відомості про щоденні нарахування та погашення (а.с.13 зворот-14).

Нарахування відсотків згідно із цією відомістю здійснене за період з 04 травня 2021 року по 02 серпня 2021 року.

Аналізуючи умови укладеного з відповідачем договору № 100774647, встановлено наступне.

У розділі 1 договору № 100774647 сторони чітко передбачили строк кредитування - 30 днів, починаючи з 04 травня 2021 року по 03 червня 2021 року (пункти 1.1, 1.3, 1.4 договору).

У графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору, також зазначено, що кредит повинен бути погашений 03 червня 2021 року. Поверненню у цей строк підлягає 29500 грн, з яких: 20000 грн суми кредиту, 7500 грн процентів за користування кредитом, 2000 грн комісії за надання кредиту (а.с. 10).

Такий строк кредитування також зазначений у в анкеті-заяві на кредит № 100774647 від 04 травня 2021 року.

Розділ 2 договору № 100774647 передбачає умови виконання, тобто реалізації самого предмета договору, визначеного у розділі 1 договору.

У пункті 2.2.1 договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору.

У пункті 2.3 договору визначено, що пролонгація може відбуватися на пільгових умовах (п.2.3.1.1) або на стандартних (базових) умовах (п.2.3.1.2).

Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Аналіз вищенаведених умов договору свідчить про їх явну суперечливість між собою.

Так, у п.2.2.1 договору чітко визначає, що у випадку продовження позичальником строку кредитування він має додатково сплатити комісію, при цьому конкретної прив`язки до п.2.3.1.1 або п.2.3.1.2, які передбачають пролонгацію на пільгових та стандартних (базових) умовах, не містить, а лише відсилається на загальний пункт 2.3 договору.

Належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, зокрема сплатив відповідну комісію, як це передбачено п.2.2.1 договору, до матеріалів позову не додано та в позові не зазначено.

Крім цього, структура самого договору про споживчий кредит достатньо свідчить, що строк кредитування визначається предметом договору (розділ 1) і становить 30 днів, а подальші умови, що визначені у розділі 2 договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто розділу 1 договору, який і включає у себе строк кредитування.

У зв`язку із цим, нарахування відповідачу після 03 червня 2021 року процентів у відповідності до п 2.3.1.2 договору не знаходить свого належного обґрунтування.

За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного у п.1.4 договору строку кредитування відбулася пролонгація кредиту.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Право кредитодавця ТОВ «Мілоан» нараховувати передбачені указаним договором проценти за користування кредитом припинилося 03 червня 2021 року, у зв`язку із чим з цієї дати права та інтереси кредитодавця забезпечувалися частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку із цим при визначенні заборгованості відповідача ОСОБА_1 по відсоткам слід виходити із визначених у самому договорі умов .

Так, за умовами договору розмір відсотків за користування кредитними коштами становить 7500 грн.

За таких обставин, у кінцевому підрахунку відповідач має заборгованість за кредитним договором №100774647 від 04 травня 2021 року по тілу кредиту в загальній сумі 20000 гривень, 7500 грн за процентами за користування кредитом, 2000 грн комісії за надання кредиту.

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав і мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі отриманих відповідачем кредитних коштів, процентів та комісії, нарахованих в межах строку кредитування, визначеного кредитним договором.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість в загальній сумі 29500 гривень.

Щодо вимоги позивача про стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно пункту 3 частини другої цієї статті у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна ціна позову становила 89500 гривень. Суд задовольнив позовні вимоги на суму 29500 гривень (на 33 %).

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 гривень, що стверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с.5). Отже, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 799 гривень судового збору.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу надано копію договору № 0605 про надання правової (правничої) допомоги від 06.05.2025, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Апологет», предметом якого є надання правничої допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с.27 зворот).

Згідно положень п. 2.3 даного договору вартість наданих послуг правничої допомоги за одну справу складає 7000 грн. без ПДВ.

Додатком до даного договору є Акт № 1475 наданих послуг від 23.06.2025, де розмір послуги з правничої допомоги щодо боржника ОСОБА_1 за договором № 100774647 визначено у розмірі 7000 грн (а.с. 28 зворот).

Згідно детального опису наданих послуг до акту № 1475 від 23.06.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 0605 від 06.05.2025 визначено перелік послуг щодо боржника ОСОБА_1 за договором № 100774647 та витрачений АО «Апологет» на надання послуг час (а.с. 29).

Таким чином розмір витрат на правову допомогу є підтвердженим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Відповідно до ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та не доводила їх неспівмірність.

Враховуючи викладене, за відсутності копотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позов задоволено частково (на 33 %), з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2310 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 137,141, 247, 258, 259, 263, 265, 280-284, ЦПК України, ст. ст. 512, 514 ,525, 526, 530, 549, 610, 612, 1048, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (код за , НОМЕР_2 , банк отримувача - АТ "Креді Агріколь Банк", місце реєстрації - 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 3 поверх) заборгованість за договором про споживчий кредит № 100774647 від 04.05.2021 року у розмірі 29500 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп., з яких: 20000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7500 грн - заборгованість за відсотками, 2000 грн - заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" судовий збір у розмірі 799 (сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2310 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.08.2025 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-капітал", адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, Львівської області, ідентифікаційний код юридичної особи (код за ЄДРПОУ) 35234236.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Суддя Локачинського районного суду С.В. Масляна