КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6534/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадженняцивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Ярмоли О.Я.,-

встановив:

У серпні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулось до суду із названим позовом.

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 6961952 від 14 серпня 2023 року в розмірі 82 807 грн 81 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 серпня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено електронний кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 21 000 грн 00 коп.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу, за яким останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором.

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зазначало, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 82 807 грн 81 коп., яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 рокуназваний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 82 807 грн 81 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 58 083 грн 01 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог та доведеності невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати заборгованості за укладеним кредитним договором.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп., судом першої інстанції враховано принцип співмірності виконаної адвокатом роботи та складності справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 14 серпня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідач отримав кошти у розмірі 21 000 грн 00 коп. Строк кредиту 360 днів. Терміни та дата останнього платежу по кредиту 08 серпня 2024 року зазначено в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Стандартна процентна ставка - 1, 99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору.

ОСОБА_1 11 вересня 2023 року здійснив платіж в розмірі 8 775 грн 90 коп. з яких: оплата процентів у розмірі 8 483 грн 37 коп., оплата тіла кредиту у розмірі 292 грн 53 коп.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/2024-Ф, за яким останнєнабуло право вимоги до відповідача за кредитним договором.

Обгрунтовуючи позов, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зазначало, що відповідачем порушені умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 82 807 грн 81 коп., яка підлягає стягненню в судовому порядку. Враховуючи укладенийдоговір факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало копію: договору № 6961952 від 14 серпня 2023 року; графіку розрахунків; паспорту споживчого кредиту; картки обліку договору (розрахунку заборгованості), договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбуваєтьсяв інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови,передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону,вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Так, звертаючись до суду із позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало належні та допустимі докази укладення кредитного договору між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна».

Згідно довідки ТОВ «Пейтек Україна» № 20240612-4а від 12 червня 2024 року на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 здійснено перерахування коштів у розмірі 21 000 грн 00 коп.

Так, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року витребувано в АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_1 відповідачу та підтвердження факту зарахування коштів 14 серпня 2023 року у розмірі 21 000 грн 00 коп.

До матеріалів справи долучено лист АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-241107/48082-БТ від 13 листопада 2024 року, згідно якого на ім'я відповідача емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 14 серпня 2023 року здійснено переказ на суму 21 000 грн 00 коп.

Відповідач не заперечував та не спростовував факт укладення ним вказаного кредитного договору і отримання коштів у розмірі 21 000 грн 00 коп.

Відтак, первісний кредитор свої зобов`язання за договором № 6961952 виконав у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, а також доведеність невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, представник ОСОБА_1 зазначав, що суд першої інстанції помилково визначив, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 82 807 грн 81 коп., оскільки до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором у розмірі 58 083 грн 01 коп.

Колегія суддів відхиляє вказане посилання з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

Враховуючи вищевикладене та умови кредитного договору, строк повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування коштами настав 09 серпня 2024 року (360 днів від 14 серпня 2023 року).

Позивачем нараховано проценти у розмірі 24 724 грн 80 коп. за 60 календарних днів за період з моменту укладення договору факторингу 27 травня 2024 року до 25 липня 2024 року, тобто в межах строку дії кредитного договору.

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як новий кредитор, що набув всіх прав та обов`язків в зобов`язанні на підставі договору факторингу від 27 травня 2024 року, укладеного з ТОВ «Авентус Україна», мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається до закінчення строку кредитування, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, в тому числі нового кредитора щодо отримання процентів за правомірне користування позичальником грошовими коштами на підставі ст. 1048 ЦК України.

Позивач у цій справі є сингулярним правонаступником первісного кредитора за укладеним кредитним договором, відповідно, установлені судом правовідносини продовжували існувати з попереднім змістом, а відбулася виключно заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення із відповідача процентів за користування кредитом, нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» після укладання договору факторингу 27 травня 2024 року.

Звертаючись до суду із позовною заявою, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмір 10 000 грн 00 коп.

Так, з урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн 00 коп. є не достатньо обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» із відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн 00 коп.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію: договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року; звіту про надання правової допомоги від 03 березня 2025 року; платіжної інструкції від 03 березня 2025 року.

У звіті про надання правової допооги зазначено:

- правова екпертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу -8 000 грн 00 коп.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Враховуючи складність виконаної адвокатом роботи та конкретні обставини даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для підготовки відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що зазначені представником ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн 00 коп. є завищеними та не достатньо обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн 00 коп.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 04 грудня 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 19 серпня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко