14.08.2025 Справа № 940/1539/25
Провадження по справі № 2-з/940/3/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Мандзюк С.В., розглянувши заяву представника заявниці ОСОБА_1 адвоката Кулешір Світлани Орестівни про забезпечення позову,

встановив:

12.08.2025 о 22 год 36 хв. представник заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з використанням системи «Електронний суд» подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову у справі №940/1539/25 шляхом накладення арешту на квартиру, що є предметом спору, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Згідно абзацу першого пункту 1 розділу ІІ «Приймання та реєстрація документів» Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (надалі за текстом Інструкція), затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 №814 (уредакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року №485), канцелярія щоденно протягом робочого часу суду забезпечує прийняття та реєстрацію документів, що подаються до відповідного суду в паперовій формі, а також в електронній формі, якщо вони надійшли в порядку, визначеному процесуальним законодавством, Положенням про порядок функціонування окремих підсистем ЄСІТС.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 розділу ІІ «Приймання та реєстрація документів» Інструкції, кожен документ реєструється в суді лише один раз: вхідні - у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов у неробочий час, створювані - у день підписання або затвердження.

Тому заява про забезпечення позову була зареєстрована судом у наступний робочий день за днем її відправлення - 13.08.2025.

Заява мотивована тим, що у провадженні Тетіївського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 940/1539/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» та приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвої Олени Анатоліївни, про усунення від права на спадкування та визнання права власності.

Ця заява подається у порядку статей 149-151 ЦПК України з метою вжиття невідкладних заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 .

Як стверджує представник заявниці, необхідність вжиття таких заходів є критично нагальною та безальтернативною, оскільки існує реальна, документально підтверджена та безпосередня загроза незворотного відчуження предмета спору через примусові торги, що можуть відбутися вже 21 серпня 2025 року. Дії приватного виконавця Телявського А.М. у виконавчому провадженні № 75883736 створили ситуацію, за якої будь-яке зволікання з боку суду призведе до того, що майбутнє судове рішення на користь позивача, навіть якщо воно буде ухвалене, виявиться суто декларативним, позбавленим практичного сенсу та неможливим для виконання. Вжиття заходів забезпечення позову є єдиним дієвим інструментом для збереження status quo та гарантування ефективності правосуддя у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов такого висновку.

Право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, зокрема додержання правил юрисдикції в судах.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.

Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2024 року в справі № 705/4763/22 зазначено, що правова конструкція «суд, встановлений законом» є структурним елементом права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції, що передбачає дві умови відповідності цьому критерію: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти в спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Термін «повноважний склад суду» слід сприймати як наявність повноважень суддів щодо здійснення ними своїх професійних обов`язків: компетентність у розумінні наявності повноважень на розгляд справ у суді відповідно до предмета спору, вирішення справ судом певної інстанції та судом, який має повноваження на розгляд справ у межах територіальної юрисдикції, визначеної ЦПК України, що забезпечує право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд, встановлений законом, є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Подібні за змістом висновки містяться в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 536/1267/18, постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно з частиною другою статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12.02.2025 у справі № 757/21812/24 (провадження № 61-12139св24).

Так, звертаючись до Тетіївського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову, представник заявниці зазначила, що у провадженні суду перебуває цивільнасправа № 940/1539/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» та приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвої Олени Анатоліївни, про усунення від права на спадкування та визнання права власності. Предметом позову у цій справі є, зокрема, визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 3,0933 га, з кадастровим номером :06:003:0009, яка розташована на території Білоцерківського району Київської області, та на квартиру АДРЕСА_2 .

Водночас, суд зазначає, що провадження у цій справі станом на 14.08.2025 не відкрито.

В свою чергу, згідно пунктів 1 і 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Отже, для визначення підсудності розгляду заяви про забезпечення позову у цій справі (незалежно від того подана вона до подачі позовної заяви або одночасно з пред`явленням позову) необхідно визначитись із тим до підсудності якого саме суду за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, належить розгляд самого відповідного позову за територіальною юрисдикцією.

Водночас, згідно з частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Оскільки спір стосується нерухомого майна, застосовується виключна підсудність.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, альтернативної або підсудність пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

За таких обставин, оскільки основним предметом спору є саме нерухоме майно, зокрема квартира площею 73,0 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої безсумнівно є вищою, ніж вартість земельної ділянки, розташованої на території Дібрівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, тому Тетіївський районний суд Київської області не є судом, встановленим законом, для вирішення питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану у Дніпровському районі м. Києва.

Водночас, з огляду на викладене, та враховуючи зазначений у заяві про забезпечення позову строк проведення торгів, а саме 21.08.2025, суд вважає за необхідне не передавати заяву для розгляду до "суду, встановленого законом", а відмовити представнику заявниці у задоволенні заяви, тим самим забезпечивши право як на оскарження ухвали, так і на своєчасну подачу заяви про забезпечення позову до належного суду з урахуванням правил виключеної підсудності, а саме до Дніпровського районного суду м. Києва.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 149-153, 353-354 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви представника заявниці ОСОБА_1 - адвоката Кулешір Світлани Орестівни про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.В.МАНДЗЮК