Ухвала

21 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 619/4451/23

провадження № 61-8136ск25

(розгляд № 61-8136вд25)

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Ситнік О. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. від участі в розгляді клопотання ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 06 серпня 2025 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Дергачівський ВДВС) від 23 вересня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1; звернутися до Дергачівського районного суду Харківської області для повернення виконавчого листа від 02 липня 2024 року.

Дергачівський районний суд Харківської області ухвалою від 01 листопада 2024 року в задоволенні скарги відмовив.

Харківський апеляційний суд постановою від 22 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2024 року - без змін.

Верховний Суд ухвалою від 06 серпня 2025 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 травня 2025 року на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у зв`язку із необґрунтованістю касаційної скарги.

У серпні ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду клопотання про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 06 серпня 2025 року, в якому заявив відвід суддям Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрову Є. В., зазначивши, що виражає суддям недовіру за хибними, на його думку, висновками у справі № 619/4451/23 (провадження № 61-8136ск25) для урахування протиправної поведінки суддів у майбутніх можливих судових провадженнях за скаргами заявника.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Ситнік О. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. визнано необґрунтованою. Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів передано для вирішення судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статі 33 ЦПК України.

У частині другій та третій статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

21 серпня 2025 року на виконання вимог частини третьої статті 40 ЦПК України заяву про відвід колегії суддів Ситнік О. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, передано судді Верховного Суду Зайцеву А. Ю.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 виражає суддям Ситнік О. М., Литвиненко І. В., Петрову Є. В. недовіру за хибними, на його думку, висновками у справі № 619/4451/23 (провадження № 61-8136ск25) для урахування протиправної поведінки суддів у майбутніх можливих судових провадженнях за скаргами заявника.

Вказує, що є безпідставним твердження суддів в ухвалі від 06 серпня 2025 року, що: « ... за наслідками встановлення обставин перебування матері дитини - ОСОБА_2 разом з дитиною за кордоном...», оскільки у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 належним чином не встановлено перебування боржника з дитинною за кордоном. Тобто судді Верховного Суду ігнорують фактичні обставини виконавчого провадження та саму постанову про закриття виконавчого провадження, яка оскаржувалась.

Також, на думку ОСОБА_1 , ганебним та незаконним висновком суддів Верховного Суду є: «ОСОБА_1 у касаційній скарзі заперечує перебування ОСОБА_2 із сином за кордоном ...», оскільки заявник не заперечував перебування боржника з дитиною за кордоном, а лише зазначав, що доказів перетинання кордону України та перебування за кордоном немає.

Не зрозумілим вважає посилання суддів Верховного Суду: «Зокрема постановою Верховного Суду від 28 листопада 2024 року в справі № 520/12940/23 встановлено, що 24 квітня 2022 року ОСОБА_2 на адресу Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради було складено звернення, згідно з яким малолітню дитину ОСОБА_3 , за порадою батька ОСОБА_1 , було евакуйовано до Німеччини. Складеним працівниками відповідача актом від 30 жовтня 2023 року підтверджені обставини того, що малолітня дитина - ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 07 листопада 2022 року відповідачем за зверненням ОСОБА_2 як матері малолітньої дитини - ОСОБА_3 у зв`язку із знаходженням дитини за кордоном та у зв`язку із усуненням умов та обставин, які були підставою для взяття на облік, було прийнято наказ про зняття з обліку малолітньої дитини ОСОБА_3 ».

Наступне хибне посилання суддів Верховного Суду: «Заочним рішенням Дергачівського районного суду від 12 березня 2024 року в справі № 619/4451/23 встановлено, що ОСОБА_2 у зв`язку зі збройною агресією рф проти України разом з сином ОСОБА_3 була евакуйована до Німеччини та не перебуває на території України. Вказані обставини ОСОБА_1 не заперечуються.».

Заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду Ситнік О. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Вивчивши матеріали касаційного провадження та зміст заяви про відвід, судом встановлено, що заявник не вказав будь-яких об`єктивних і обґрунтованих підстав для відводу суддів, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України.

Доводи заяви про відвід колегії суддів Верховного Суду Ситнік О. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. по своїй суті зводяться до незгоди ОСОБА_1 з ухваленим ними судовим рішенням та його мотивами за наслідками розгляду касаційної скарги заявника в межах справи № 619/4451/23, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.

Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що судді Ситнік О. М., Литвиненко І. В., Петров Є. В. виявляють особисту упередженість або демонструють заінтересованість у результаті розгляду справи. Безпідставні сумніви заявника у відсутності безсторонності суддів не є вирішальним і не можуть бути підставою для відводу суддів.

Водночас, Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення суддів від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід суддів.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Частиною восьмою статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина одинадцята статті 40 ЦПК України).

Враховуючи, що доводи заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Ситнік О. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. не ґрунтуються на вимогах закону і не свідчать про упередженість та необ`єктивність суддів, не доводять наявності у суддів прямої чи побічної заінтересованості у результаті розгляду справи, тому в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись статтями 36, 37, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Ситнік О. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. від участі в розгляді клопотання ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 06 серпня 2025 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев