441/562/25 2/441/530/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14.08.2025 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - Ференц О.І.

за участю секретаря судових засідань Лихоносової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" (далі ТзОВ "Коллект центр") 24.03.2025 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 219 від 01.04.2021 в сумі 38746 грн 20 коп., понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн 20 коп. та 13000 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" (далі ТзОВ «Служба миттєвого кредитування») та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредту № 219 строком на один рік. 01.12.2021 між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір № 1-12, відповідно до умов якого ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» (первісний кредитор) відступило ТзОВ "Вердикт капітал" право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання кредту № 219 від 01.04.2021, що укладений між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та позичальником ОСОБА_1 10.01.2023 між ТзОВ "Вердикт капітал" таТзОВ "Коллект центр" укладено договір про відступлення права вимоги № 10-01/2023 відповідно до якого ТзОВ "Вердикт капітал" відступило ТзОВ "Коллект центр" право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 219 від 01.04.2021.

ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» (первісний кредитор) свої зобов`язання за Договором про надання кредиту № 219 від 01.04.2021 виконало належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 3000 гривень відповідачці, що підтверджується платіжним дорученням. У порушення умов Договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 11.03.2025 загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості становить 52322,10 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 3000,00 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 49322,10 грн, проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути 38746 грн 20 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 3000,00 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 35746,20 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій в суд позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

06.05.2025 представник відповідача подав відзив на позов, у якому визнає позовні вимоги в сумі 3480 грн., решту позовних вимог заперечує з огляду на наступне. Нарахування відсотків за користування кредитом, як вбачається з кредитного договору та розрахунків заборгованості, проводилося поза межами строку дії кредитування, тривалість яких становить 16 днів. Не дивлячись на строковість кредитування, позивачем проведено нарахування відсотків за 9 місяців, що грубо порушує норми ЦК України та усталену судову практику. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України (постанова ВП ВС у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року). В даному випадку розмір пені за порушення зобов`язання становить 480 грн. (3000*16 (кількість днів)*1%). Також вимоги позивача не відповідають принципу пропорційності, розумності та справедливості цивільного процесу, так як покликані не відновити порушене право позивача, а мають на меті відверте здирництво та наживу. Також вважають значно завищеними суму витрат на правову допомогу.

12.05.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вважають безпідставними твердження представника відповідача в тій частині, що відсотки за користування кредитом нараховувалися поза межами строку кредитування. Як вбачається з розрахунку заборгованості, нарахування відсотків здійснювалося з 25.12.2022 до 15.03.2023, тобто в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договору. Відповідачем було укладено кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь якого примусу зі сторони третіх осіб. Перед укладенням договору позичальник отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладення договору відповідач усвідомлював усі ризики, пов`язані з укладенням цього договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові КЦС у складі ВС від 12.04.2022 у справі № 756/6038/20, незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Щодо витрат на правову допомогу, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Просять позов задоволити в повному обсязі.

14.05.2025 представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у якій вказує, що в абз.1 Додатку № 1 до Договору орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту, у розділі 1 Паспорта споживчого кредиту строк кредитування становить 16 днів, відповідно до п.1.4 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язується сплачувати 2% від суми кредиту за кожен день користування. Таким чином кредитний договір містить істотні розбіжності щодо строку кредитування, що дає привід для різного тлумачення його умов. З урахуванням викладеного у постанові ОП КЦС ВС від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, умови кредитного договору в частині строку кредитування слід тлумачити на користь позичальника. Відтак розмір процентів за користування кредитом у даному випадку становить 960 грн. (3000 *16 (кількість днів)*2%).

23.05.2025 представник позивача подала додаткові пояснення, згідно з якими відповідачем не долучено до матеріалів справи свого розрахунку заборгованості за кредитом, а відповідно до постанови Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15 непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі, незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості на підтвердження своїх доводів надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контрозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору.

26.05.2025 представник відповідача подав додаткові пояснення, в яких вказав, що пред`явлені позивачем вимоги є передчасними, оскільки строки здійснення оплати, навіть у випадку їх набуття позивачем, не могли виникнути, виходячи з наступного. Відповідачу нічого не було відомо про набуття третіми особами прав за договором про надання позики. З вимогою про сплату коштів ні фактори, ні позивач як сторона за договором відступлення до відповідача не зверталися, докази уступки права вимоги за договором купівлі-продажу права грошової вимоги відповідачці не надсилалися. З урахуванням положень ч.2 ст.530 ЦК України та ч.2 ст.517 ЦК України обов`язковою умовою для сплати відповідачем у справі на користь позивача суми коштів, стягнення яких є предметом розгляду у цій справі, є пред`явлення кредитором до боржника відповідної про це вимоги. Без пред`явлення такої вимоги у боржника не виникає обов`язок зі сплати таких сум.

04.06.2025 року представник позивача подала пояснення, згідно з якими строк кредитування за укладеним з ОСОБА_1 договором згідно п.1.9 такого становить 1 рік, що дало право кредитодавцю нараховувати відсотки за користування кредитом протягом цього строку. Як вбачається із розрахунку боргу первісного кредитора, відсотки були нараховані із 01.04.2021 до 30.11.2021. Як вбачається із розрахунку боргу ТОВ «Вердикт Капітал», відсотки нараховані за період з 01.12.2021 до 30.03.2022 року. ТОВ «Коллект Центр» донарахування відсотків не проводило. Тобто заявлені до стягнення відсотки були нараховані до 30.03.2022 року, тобто в межах строку кредитування, визначеного п.1.9 Договору в 1 рік. Враховуючи вищевикладене, просить позов задоволити.

04.06.2025 року представник відповідача надав додаткові пояснення у справі, згідно з якими позивачем не надано належного підтвердження виплати коштів ОСОБА_1 за Договором про надання фінансових послуг, долучена до позову довідка не відповідає встановленим вимогам до такого роду документів. Крім цього, відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яке є важливою для їх здійснення. В постанові від 18.10.2023 року у справі № 05/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують набуття позивачем у справі прав грошових вимог за умовами кредитного договору, оскільки відсутні первинні документи на підтвердження оплати за Договором уступки права вимоги на користь позивача.

В судове засідання представники сторін не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, давши належну оцінку доказам у справі, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 01.04.2021 між ОСОБА_1 та ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» був укладений Договір про надання фінансових послуг № 219, за умовами якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальниці кредит без конкретної споживчої мети на суму 3000, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього Договору, його додатків та правил. Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.

Проценти за користування кредитом згідно п. 1.4 Договору розраховуються від суми кредиту за кожен день користування, протягом фактичного строку користування кредитом , починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі:

а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня, наступного після орієнтовного строку повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1.64 % порівняно із процентною ставкою, зазначеною у п.1.4 а);

в) починаючи з 15 дня, наступного після орієнтовного строку повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1.38% порівняно із процентною ставкою, зазначеною у п.1.4 б);

г) починаючи з 30 дня, наступного після орієнтовного строку повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2.65 % порівняно із процентною ставкою, зазначеною у п.1.4 в).

Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту залишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Аналогічні норми щодо строку кредитування та розміру процентів вказані у Анкеті-заяві клієнта від 01.04.2021 року, а також в Паспорті споживчого кредиту.

Листом-відповіддю АК «А-Банк» № 20.1.0.0.0/7-20250725/0192 від 29.07.2025 року останній повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_1 в установі АТ «А-Банк». Як вбачається із виписки про рух коштів по рахунку за період з 01.04.2021 до 06.04.2021 року на рахунок ОСОБА_1 01.04.2021 року зараховано кошти в сумі 3000 грн. Суд не вбачає підстав за клопотанням представника відповідача визнавати такий доказ недопустимим, оскільки необхідність витребування такого саме на стадії судового розгляду виникла у зв`язку з поданим ним запереченням проти позову, яке, при цьому, також подане з порушенням строків, визначених ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст. ст. 525-527 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Із наданих представником позивача та досліджених судом документів (зокрема виписки за договором споживчого кредиту) встановлено, що відповідачка користувалася наданими кредитодавцем кредитними коштами та порушила умови вказаного договору і має прострочену заборгованість. Так, згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання фінансових послуг від 01.04.2021 станом на 11.03.2025 загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості становить 52322,10 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 3000,00 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 49322,10 грн.

З приводу тверджень представника відповідача про те, що позивачем не надано підтвердження зарахування кредитних коштів відповідачці, що вбачається з відповіді АТ «Ощадбанк», суд зазначає наступне.

У постанові від 12.06.2023 у справі № 263/3470/20 КЦС у складі Верховного Суду, відхиляючи доводи касаційної скарги про відсутність у справі бухгалтерських документів про видачу кредиту, зазначив таке.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

Зазначивши, що Закон «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, КЦС ВС визнав посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» безпідставним.

З матеріалів справи, а саме довідки ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 06.01.2025 року, вбачається, що на підставі укладеного між товариствами договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» було здійснено наступний переказ грошових коштів: 21.04.2021 (тобто в день укладення договору із відповідачем) на номер картки НОМЕР_2 Акцентбанк за номером договору 219 (тобто договору, укладеного між відповідачем та ТзОВ «Служба миттєвого кредитування») на суму 3000 грн. Підтверджується переказ таких коштів відповідачці і випискою про рух коштів по її картці, наданою на вимогу суду АТ «А-Банк». При цьому суд також враховує, що ОСОБА_1 у своєму відзиві на позов від 06.05.2025 року частково визнала позовні вимоги, не погоджуючись лише зі строком нарахування відсотків за користування кредитом, чим фактично визнала отримання нею грошових коштів за договором № 219. Таким чином, з аналізу вищевказаного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 отримала від первинного кредитора суму кредиту за договором № 219, а отримана за клопотанням позивача інформація від АТ «Ощадбанк» цього факту не спростовує.

Також суд вважає необґрунтованими заперечення проти позову представника відповідача в тій частині, що проценти за користування кредитом нараховувалися поза строком кредитування, оскільки як в Договорі про надання фінансових послуг, так і в Анкеті-заяві та Паспорті споживчого кредиту, які є невід`ємними частинами укладеного договору, обумовлено, що 16 днів це орієтовна сума повернення кредиту, а загальний строк кредитування залежить від виконання позичальником умов договору і пролонгується кожні 16 днів у разі пропуску позичальником строку повернення процентів за користування кредитом. Відтак суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 несвоєчасно сплачувала відсотки за користування кредитом, не погасила такі протягом 16 днів з моменту отримання кредиту, з 17 дня почала діяти збільшена процентна ставка згідно п.1.4б) Договору про надання фінансових послуг № 219, в подальшому така двічі збільшувалася згідно п.1.4 в) та 1.4 г) Договору, відтак представником позивача вірно обраховано проценти за користування кредитом за період з 25.12.2022 року до 15.03.2023 року.

Не знаходить суд і підстав для зменшення нарахованих відповідачу відсотків за користування кредитом, оскільки звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Коллект Центр» надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем, розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Доводи представника відповідача про те, що встановлений первісним кредитором розмір відсотків є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, суд вважає безпідставними, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у відповідному договорі, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі №623/2936/19.

Так, з вищевказаних документів вбачається, що позичальника повідомлено, що у разі надання позичальнику кредиту останній за договором зобов`язаний буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких було визначено в договорі та паспорті споживчого кредиту, з яким відповідач ознайомилась та без будь-яких заперечень підписала. Крім того, позичальника повідомлено, що орієнтована загальна вартість кредиту для неї у разі виконання вимоги про повернення нею суми кредиту та відсотків за користування кредитом у 16-денний строк з моменту отримання кредиту складатиме 3960 грн., однак у разі невиконання вищевказаного обов`язку, починаючи з наступного дня після орієнтовного строку повернення кредиту процента ставка починає збільшуватися кожні 15 днів, розмір такої процентної ставки був встановлений як у Договорі про надання фінансових послуг № 219, так і в Паспорті споживчого кредиту (п.4).

Таким чином, позичальника повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені нею у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які вона зобов`язана буде повернути позичальникові разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою у кредит.

На момент укладення Договору про надання фінансових послуг ОСОБА_1 не зверталася до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася зі всіма умовами такого договору.

Крім цього, суд зауважує, що відносно відповідача застосовано позивачем програму лояльності на зменшено суму нарахованих відсотків за користування кредитом з 49322.10 грн. до 38746.20 грн. Визнання відповідачем розміру заборгованості за Договором про надання фінансових послуг № 219 від 01.04.2021 року в розмірі 3480 грн. не звільняє останню від обов`язку сплати процентів, які заявлені до стягнення позивачем з врахуванням Програми лояльності.

Відповідач помилково ототожнює орієнтовний (базовий) період для сплати процентів із строком кредитування.

01.12.2021 року між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ "Вердикт капітал" було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання кредиту № 219 від 01.04.2021, що укладений між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників до Договору Факторингу № 1-12 від 01.12.2021 ТзОВ "Вердикт капітал" набуло грошової вимоги до відповідачки в сумі 24480 грн. Доказом оплати уступки вимоги за договором факторингу № 1-12 від 01.12.2021 є платіжне доручення № 307600018 від 03.12.2021 року.

10.01.2023 між ТзОВ "Вердикт капітал" та ТзОВ "Коллект центр" було укладено Договір про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ "Вердикт капітал" відступило право грошової вимоги до позичальників ТзОВ "Вердикт капітал" в тому числі за Договором про надання кредиту № 219 від 01.04.2021, що укладений між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників до Договору Факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 ТзОВ "Коллект центр" набуло грошової вимоги до відповідачки в сумі 52322 грн 10 коп. Доказом оплати уступки вимоги за договором про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року є Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 року, підписаний представниками ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект центр».

З приводу заперечення представника відповідача в тій частині, що ОСОБА_1 не пред`являлася вимога ні фактором, ні позивачем про необхідність сплати їм коштів, а відтак з урахуванням вимог ст.517 ЦК України вона має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, слід вказати, що згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору….неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Однак ОСОБА_1 з моменту отримання кредиту у 2021 році не погасила забоогованості, яка виникла, ні перед первісним кредитором, ні перед наступними кредиторами, які набули право вимоги до неї за Договором про надання фінансових послуг № 219.

Також не заслуговують на увагу твердження представника відповідача в тій частині, що позивачем не підтверджено належними доказами факту переуступки права вимоги за договорами факторингу, оскільки відсутні докази оплати за такими договорами, оскільки доказом оплати уступки вимоги за договором факторингу № 1-12 від 01.12.2021 є платіжне доручення № 307600018 від 03.12.2021 року, а доказом оплати уступки вимоги за договором про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року є Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 року, підписаний представниками ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект центр».

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем ОСОБА_1 ..

Оскільки відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання по погашенню заборгованості за договором № 219 від 01.04.2021, станом на 11.03.2025 у неї виникла заборгованість в сумі 52322,10 грн., яка підлягає стягненню з неї в користь позивача, однак позивач просить стягнути 38746 грн 20 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3000,00 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 35746,20 грн..

Відтак судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором належним чином не виконала та кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість. Також ОСОБА_1 не спростувала належними доказами наявність заборгованості перед позивачем, не довела факту виконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема, по сплаті тіла кредиту та відсотків.

Частина 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, зобов`язує сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення.

З приводу судових витрат суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.1).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу від заявленої представником позивача суми.

Беручи до уваги складність справи, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, який є завищеним, обсяг наданих адвокатом послуг, та те, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 6000 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 268 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», , заборгованість за Договором № 219 від 01.04.2021 у розмірі 38746 (тридцять вісім тисяч сімсот сорок шість) грн 20 коп., понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 20 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 6000 (шести тисяч) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», , місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306 м. Київ, 01133;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Ференц О.І.