РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання: Шевченко К.В., позивача: ОСОБА_1 , представника позивача Єлисєєва С. С., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача Кукурудз Р.О,., представника третьої особи Соловйової М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича до ОСОБА_2 , треті особи, які на заявляють самостійних вимог на предмет спору Міністерство юстиції України, Асоціація приватних виконавців України про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександра Сергійовича звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування вимог зазначав, що наказом Міністерства юстиції України від 1680/7 від 25.06.2024 р. припинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагоричних Микити Андрійовича, посвідчення №0302, видане 26.02.2019 р. Рішенням Ради приватних виконавців України від 02.08.2024 р. №72 приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича призначено тимчасовим приватним виконавцем для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця Безмагоричних М.А. Виходячи з обсягу повноважень тимчасового приватного виконавця, визначених ст. 45 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», тимчасовий приватний виконавець не є суб`єктом владних повноважень щодо будь-якої особи, а лише виконує обмежене коло обов`язків приватного виконавця, діяльність якого припинено, у незакінчених виконавчих провадженнях, відкритих таким приватним виконавцем, а саме: щодо зупинення виконавчих проваджень, а також передання документів діловодства та архіву приватного виконавця до відповідного державного архіву. На виконання повноважень тимчасового приватного виконавця, призначеного рішенням Ради приватних виконавців України від 02.08.2024 р. №72, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович попередньо повідомивши відповідача засобами телефонного зв`язку про необхідність прибуття до свого офісу (м. Запоріжжя, пл. Профспілок, 5, офіс 22) о 9 год. 00 хв. 12.08.2024 р. з метою передачі матеріалів виконавчих проваджень, прибув до офісу Безмагоричних М.А. у визначену дату і час, чекав його до 9 год. 30 хв., проте відповідач до свого офісу не з`явився. Про вищевикладене 12.08.2024 р. було складено акт приватного виконавця №б/н. Така поведінка відповідача унеможливлює виконання позивачем обов`язків тимчасового приватного виконавця для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця Безмагоричних М.А. Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» про зупинення вчинення виконавчих дій (виконавчого провадження) виконавець виносить постанову. За відсутності матеріалів виконавчого провадження виконавець не має можливості видати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій. Так само за відсутності матеріалів виконавчого провадження тимчасовий приватний виконавець позбавлений можливості передати документи діловодства та архів приватного виконавця, діяльність якого припинено, до відповідного державного архіву. Отримання доступу до матеріалів виконавчих проваджень відповідача в Автоматизованій системі виконавчого провадження зазначеної проблеми не вирішує.

Виходячи з вищевикладеного, просив суд зобов`язати відповідача передати позивачу матеріали незакінчених виконавчих проваджень, відкритих приватним виконавцем Безмагоричних М.А.; документи діловодства та архів приватного виконавця Безмагоричних М.А.

Ухвалою судді від 12.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 12.09.2024 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою від 12.09.2024 року відмовлено у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення позову.

23.09.2024 року від третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерства юстиції України, до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначається про таке. Наказом Міністерства від 25.06.2024 № 1680/7 «Про застосування до приватного виконавця Безмагоричних М.А. дисциплінарного стягнення» введено в дію рішення Комісії від 05.06.2024, оформлене протоколом № 86.Відомості про припинення діяльності приватного виконавця Безмагоричних М.А.внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України 25.06.2024.Наразі зазначений наказ Міністерства Безмагоричним М.А. оскаржується в Запорізькому окружному адміністративному суді у справі № 280/6220/24. З відомостей вебсайту Асоціації приватних виконавців України встановлено, що рішенням Ради приватних виконавців України від 02.08.2024 № 72 тимчасовим приватним виконавцем для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця Безмагоричних М.А визначено приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С.Водночас, статтею 45 Закону № 1403-VIII тимчасовий приватний виконавець зобов`язаний: 1) зупинити виконавчі провадження до моменту їх передачі в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті; 2) передати документи діловодства та архів приватного виконавця до відповідного державного архіву. Виконавчі документи згідно з рішенням стягувача передаються тимчасовим приватним виконавцем відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю або повертаються стягувачу. Передання виконавчих документів від одного приватного виконавця (тимчасового приватного виконавця) до іншого або до органу державної виконавчої служби здійснюється в порядку, визначеному Міністерством. Порядок передачі справ (документів) поточного діловодства та архіву у разі припинення діяльності приватного виконавця визначений розділом ХІІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями (далі Правила), затвердженими наказом Міністерства від 07.06.2017 № 1829/5, зареєстрованим в Міністерстві 08.06.2017 за № 699/30567. Відповідно до пунктів 2, 3 цього розділу зазначених Правил у разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, передбачених статтею 44 Закону № 1430- VIII, справи (документи) поточного діловодства та архів приватного виконавця, у тому числі передані до архіву виконавчі провадження, підлягають передачі до архіву міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за місцезнаходженням виконавчого округу, у якому приватний виконавець провадив діяльність. У разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, визначених пунктами 2-10 частини першої статті 44 Закону № 1430-VIII, передача документів діловодства та архіву приватного виконавця здійснюється тимчасовим приватним виконавцем, яким є приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С.

08.10.2024 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 10.10.2024 року зупинено провадження справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/6220/24 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та наказу.

16.10.2024 року Запорізьким окружним адміністративним судом розглянуто справу №280/6220/24 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та наказу. У задоволені позовних вимог відмовлено. 11.02.2025 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.10.2024 року у справі №280/6220/24 залишено без змін, про що у ЄДРСР 25.02.2025 року забезпечено надання загального доступу до постанови суду, у зв`язку із чим ухвалою суду від 05.03.2025 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 09.04.2025 року у задоволенні клопотання представника АТ «Сенс Банк» Ременюк Тетяни Олександрівни про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відмовлено.

У судовому засідання позивач позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Зазначив, що на нього було покладено обов`язок тимчасового приватного виконавця і згідно до вимог закону він зобов`язаний зупинити виконавчі провадження відповідача після припинення його діяльності та передати документи діловодства та архів відповідача до відповідного державного архіву. Вказав, що матеріали виконавчого провадження йому відповідачем передано не було. Про вказані обставини він повідомляв державного регулятора, неодноразово звертався до Міністерства юстиції України щодо роз`яснення з приводу питань передання матеріалів та відсутності технічної можливості здійснити у автоматизованій системі виконавчого провадження передачу виконавчих проваджень у разі наявності нерозподілених коштів, стягнутих відповідачем. Наразі згідно сформованої в АСВП переліку незакінчених виконавчих проваджень приватного виконавця Безмагоричних М.А. підлягає примусовому виконанню 3003 виконавчих провадження, а тому без вирішення питання щодо передання виконавчих проваджень і архіву він не може виконати обов`язки тимчасового приватного виконавця.

У судовому засіданні представник відповідача та відповідач проти задоволення позову заперечували з тих підстав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, адже у відповідача не виникло обов`язку передати вказані документи. Відповідач не заперечує, що у нього наявні вищевказані документи, але не перередання цих документів обумовлено, не власним небажанням, а не врегулюванням державним регулятором процедури передання грошових коштів, які обліковуються у Системі виконавчого провадження за кожним незакінченим виконавчим провадженням, що унеможливлює передання позивачу лише матеріальних носіїввиконавчих проваджень, оскільки обліковування їх в Системі виконавчого провадження за одним органом, а коштів, що надійшли на виконання за іншим органом є неприпустимим.Внаслідок розриву між матеріальними виконавчими провадженнями та Системою виконавчого провадження у сукупності із перебуванням коштів на його спец рахунку вказане призведе до неврегульованості долі коштів сторін виконавчого провадження, що також у подальшому може призвести як до ускладення у виконанні рішень, так і до нових позовів сторін виконавчого провадження вже до відповідача як приватного виконавця, діяльність якого припинена. Без нормативного визначення державним регулятором механізму такого передання виконавчих проваджень у сукупністю із необхідністю одночасного передання і електронного виконавчого провадження разом із коштами у вказаних провадженнях є неможливим.

У судовому засіданні представник третьої особи Міністерства юстиції України підтримав надані письмові пояснення. Зазначила, що позивач звертався до Міністерства юстиції неодноразово з приводу роз`яснень щодо наведених обставин, йому надавалися відповіді. Внаслідок непередання виконавчих проваджень відповідачем порушуються інтереси сторін виконавчого провадження, не виконуються судові рішення, були звернення зі скаргами стягувачів, дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_2 не може бути ініційовано Міністерством юстиції України, оскільки діяльність його припинена. Міністерство юстиції України не зверталося до суду до ОСОБА_2 , оскільки звернувся приватний виконавець Сколибог О.С. Випадків не передання виконавчих проваджень після припинення діяльності приватного виконавця у практиці не було.

У судове засідання представник третьої особи Асоціації приватних виконавців не з`явився, повідомлений належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи не подав, а тому суд з урахуванням думки учасників справи визнав за можливе розгляд справи у відсутності третьої особи.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

При вирішенні позову про зобов`язання вчинити певні дії підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

При цьому суд відзначає, що предметом судового захисту не можуть бути дії, які стосуються реалізації владних управлінських функцій чи контролю з боку держави.

За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Статтями 129, 129-1 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у ЦПК України, а також у Законі України "Про судоустрій і статус суддів". Так, частинами першою, другою статті 18 ЦПК України та частинами другою, четвертою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статті 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України, взявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні висновки щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява N 60750/00; пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України", заява N 6318/03; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia", заява N 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява N 40450/04).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі-Закон України № 1404-VIII ).

Згідно ст. 1 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"(надалі Закон України №1403-VIII)

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Закону №1403-VIII діяльність приватних виконавців має здійснюватися з дотриманням принципів законності.

Також, відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження має здійснюватися з дотриманням засад законності.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 Закону 1403-VIII встановлено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Окрім цього, забороняється втручання державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших осіб у діяльність державного виконавця, приватного виконавця з примусового виконання рішень (ч. 2 ст. 5 вищевказаного Закону).

Частина 1 ст. 16 профільного Закону вказує, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 44 Закону № 1403-VІІІ діяльність приватного виконавця припиняється шляхом позбавлення права на здійснення діяльності приватного виконавця у разі застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця.

Статтею 45 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець зобов`язаний припинити діяльність з дня внесення до Єдиного реєстру приватних виконавців України інформації про припинення діяльності приватного виконавця.

У разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, передбачених пунктами 2-10 частини першої статті 44 цього Закону, Рада приватних виконавців України визначає тимчасового приватного виконавця, який зобов`язаний протягом трьох місяців здійснити заходи з припинення діяльності приватного виконавця.

Тимчасовий приватний виконавець зобов`язаний: 1) зупинити виконавчі провадження до моменту їх передачі в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті;2) передати документи діловодства та архів приватного виконавця до відповідного державного архіву.

Виконавчі документи згідно з рішенням стягувача передаються тимчасовим приватним виконавцем відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю або повертаються стягувачу.

Передання виконавчих документів від одного приватного виконавця (тимчасового приватного виконавця) до іншого або до органу державної виконавчої служби здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства від 07.06.2017 № 1829/5, зареєстрованим в Міністерстві 08.06.2017 за № 699/30567, містять розділ ХІІ, який має назву Передача справ (документів) поточного діловодства та архіву у разі припинення органу державної виконавчої служби, припинення/зупинення діяльності приватного виконавця.

Відповідно до п. 2,3 цього розділу зазначених Правил у разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, передбачених статтею 44 Закону № 1430- VIII, справи (документи) поточного діловодства та архів приватного виконавця, у тому числі передані до архіву виконавчі провадження, підлягають передачі до архіву міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за місцезнаходженням виконавчого округу, у якому приватний виконавець провадив діяльність.

У разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, визначених пунктами 2-10 частини першої статті 44 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», передача документів діловодства та архіву приватного виконавця здійснюється тимчасовим приватним виконавцем.

Встановлено, що наказом Міністерства від 25.06.2024 № 1680/7 «Про застосування до приватного виконавця Безмагоричних М.А. дисциплінарного стягнення» введено в дію рішення Комісії від 05.06.2024, оформлене протоколом № 86. Відомості про припинення діяльності приватного виконавця Безмагоричних М.А. внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України 25.06.2024.

16.10.2024 року Запорізьким окружним адміністративним судом розглянуто справу №280/6220/24 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення та наказу. У задоволені позовних вимог відмовлено.

11.02.2025 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.10.2024 року у справі №280/6220/24 залишено без змін.

Згідно відомостей сайту "Судова влада України" встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року справа №280/6220/24 адміністративне провадження №К/990/9637/25 відкрито касаційне провадження за скаргою представника приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_2 - адвоката Штабовенка Д.В. на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі №280/6220/24. Відомості про судовий розгляд даної скарги відсутні.

З відомостей офіційного сайту Асоціації приватних виконавців України встановлено, що рішенням Ради приватних виконавців України від 02.08.2024 № 72 тимчасовим приватним виконавцем для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця Безмагоричних М.А визначено приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С., повноваження якого як тимчасового приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця Безмагоричних М.А. неодноразово продовжувалися, наразі діють на підставі рішення №82 від 29.05.2025 https://apvu.com.ua/tpost/0nfm5obcf1-rshennya-radi-privatnih-vikonavtsv-ukran.

Відповідно до Акту приватного виконавця від 12.08.2024 приватний виконавець Безмагоричних М.А. був повідомлений в телефонній розмові та смс про необхідність прийти до свого офісу о 9 годині 12.08.2024 року з метою передачі матеріалів справ. Проте, приватний виконавець Сколибог О.С. прибув до офісу ОСОБА_2 , якого чекав до 09 год30 хв., до офісу ніхто не з`явився.

Встановлено і не заперечується сторонами, що незакінчені виконавчі провадження та документи діловодства, архів приватного виконавця Безмагоричних М.А. після припинення його діяльності станом на час розгляду справи перебуває у володінні Безмагоричних М.А., і тимчасовому приватному виконавцеві, повноваження якого станом на час розгляду не припинено, Сколибогу О.С. не передані.

Матеріалами справи, зокрема долученими постановами приватного виконавця Сколибог О.С. про прийняття виконавчих проваджень, підтверджується що протягом серпня 2024 - серпня 2025 року відповідачем було передано, а позивачем отримано частину виконавчих проваджень станом на 06.06.2024-194 виконавчих провадження. Як було повідомлено сторонами у судових засіданнях, вказані виконавчі провадження були передані позивачу з метою їх завершення, з огляду на фактичне виконання судових рішень та відсутності проблемних питань пов`язаних із обліком та перерахуванням коштів сторін виконавчого провадження для подальшого завершення виконавчих документів.

Згідно згідно інформації позивача сформованої в АСВП за період з 01.06.2019 року по 06.06.2025 у відповідача перебуває та підлягає примусовому виконанню 3003 виконавчих, з переліку проваджень до долученого до матеріалів справи переліку незакінчених виконавчих проваджень, провадження у яких відкрито приватним виконавцем Безмагорчиних М.А. їх кількість становить 1782, у 69 виконавчих провадження винесені постанови про зупинення,.

Також встановлено, що протягом серпня 2024 рокусерпня 2025 року приватний виконавець Сколибог О.С. неодноразово звертався до державного регулятора - Міністерства юстиції України, для надання роз`яснень з приводу наявності технічних дефектів у Автоматизованій системи для подальших виконавчих дій, як тимчасового виконавця, щодо відсутності нормативного регулювання дій виконавця, про що свідчать листи №12391 від 30.08.2024, №19391 від 11.12.2024, № 12952 від 02.06.2025, на які надані відповіді з певними роз`ясненнями. Позивачем також 09.08.2024 подані голові Ради приватних виконавців України НПО «Асоціації приватний виконавців України» заперечення щодо рішення РПВУ від 02.08.2024 обґрунтовані, у тому числі, відсутністю у законодавстві механізму передачі виконавчих проваджень тимчасовому приватному виконавцю. 11.11.2024 року до Асоціації приватних виконавців України скеровано листа щодо вирішення термінового питання зокрема продовження дії електронного ключа або припинення обов`язку бути тимчасовим приватним виконавцем. Мали місце і звернення зі скаргою стягувача до АПВУ щодо дій/бездіяльності приватного виконавця Сколибог О.Г.

Верховний Суд у своїх постановах зазначає, що розглядаючи справу, суд передусім зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Тобто, вирішуючи спір по суті, суд має встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, "належним" позивачем. При цьому відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити .

Отже, на позивача покладається обов`язок довести, яким чином порушується його право або законний інтерес, а суд лише після підтвердження таких доводів може надавати оцінку усім обставинам спірних відносин, оскільки відсутність порушених прав чи інтересів є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, суди мають надавати оцінку щодо можливості поновлення права/захисту інтересу в обраний позивачем спосіб.

Відсутність у позивача того права чи законного інтересу, про який він стверджує, є підставою для відмови у позові. (постанови ВС від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 29 травня 2024 року у справі № 910/10957/20 та інші).

Відповідно до положень чинного законодавства України приватний виконавець є суб`єктом владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у тому числі і від 11 серпня 2021 року у справі №520/7497/2020. Незалежна професійна діяльність приватних виконавців не належить до публічної служби в розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України.(Постанова ВС від 26 січня 2023 року у справі № 160/14109/21)

Верховний Суд у своїх постановах також зазначає, що після надходження на виконання рішення суду приватний виконавець починає діяти як публічна посадова особа органу державної влади, обов`язкові, нерідко забезпечувані примусом управлінські функції, реалізовує надані йому законом специфічні владні повноваження з виконання, зокрема, судового рішення (правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі №520/7497/2020 та інших).

Виходячи з обсягу повноважень тимчасового приватного виконавця, визначених ст. 45 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», тимчасовий приватний виконавець виконує обмежене коло обов`язків приватного виконавця, діяльність якого припинено, у незакінчених виконавчих провадженнях, відкритих таким приватним виконавцем, а саме: щодо зупинення виконавчих проваджень, а також передання документів діловодства та архіву приватного виконавця до відповідного державного архіву.

Відповідно до ст. 170 ЦК держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до статті 17 Закону 1403-VIII державне регулювання діяльності приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України, яке формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень; видає посвідчення приватного виконавця; визначає вимоги до офіса приватного виконавця; забезпечує діяльність Кваліфікаційної комісії приватних виконавців та Дисциплінарної комісії приватних виконавців; формує Єдиний реєстр приватних виконавців України, визначає порядок його ведення; встановлює форму та порядок подання приватними виконавцями інформації про здійснення ними діяльності; здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; подає Кабінету Міністрів України пропозицію про встановлення розміру основної винагороди приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; зупиняє та припиняє право на здійснення діяльності приватного виконавця; здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, в редакції від 29.05.2025 року основними завданнями Мін`юсту є п.3:4) забезпечення самопредставництва Мін`юсту як органу державної влади, який у випадках, передбачених законом, бере участь у справах та діє у судах України від імені та в інтересах держави, зокрема через територіальні органи Мін`юсту; здійснення захисту інтересів України у Європейському суді з прав людини, під час урегулювання спорів і розгляду в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземних суб`єктів та України; 4-1) забезпечення представництва та самопредставництва інтересів Кабінету Міністрів України у судах України у випадках, передбачених законом, зокрема через територіальні органи Мін`юсту; 4-2) забезпечення самопредставництва Мін`юсту як органу, якому надано право звертатися до суду в інтересах осіб, які не мають в Україні постійного місця проживання, під час розгляду справ у судах України у випадках, передбачених Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей.

За змістом Закону України «Про виконавче провадження» передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України. Реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Автоматизована система виконавчого провадження забезпечує автоматизований арешт коштів боржника за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України за погодженням з Національним банком України. (ст.8 Закону України №1404-VIIІ)

Згідно з ч. 4 ст.25 Закону №1404-VIIІ передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а саме п.7-9 встановлює, що матеріали виконавчих проваджень та архів приватного виконавця є власністю держави і перебувають у володінні та користуванні приватного виконавця у зв`язку із здійсненням ним діяльності з виконання рішень.

Приватний виконавець зобов`язаний забезпечити зберігання документів діловодства та архіву протягом усього строку здійснення ним діяльності. Приватний виконавець зобов`язаний подавати Міністерству юстиції України інформацію про свою діяльність у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Судом встановлено, що позивач - приватний виконавець Сколибог О.С. звернувся з позовом до приватного виконавця, діяльність якого припинена про зобов`язання передати йому матеріали незакінчених виконавчих проваджень, відкритих приватним виконавцем Безмагоричних М.А. та документи діловодства та архів приватного виконавця, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що не наданняцих документів перешкоджає виконанню ним професійних обов`язків тимчасового приватного виконавця. Способом захисту позивачем обрано п. 5 ч.2 ст.16 ЦК України-примусове виконання обов`язку в натурі, обґрунтуванням підстави позову - унеможливлення виконання позивачем обов`язків тимчасового приватного виконавця для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця Безмагоричних М.А.

Згідно усталеної практики Верховного Суду приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Приватний виконавець може захищати свої права шляхом оскарження рішень, дій чи бездіяльності інших органів влади та посадових осіб, зокрема шляхом звернення до суду (за місцем виконання рішення або за місцем знаходженням відповідача), подання скарги до Міністерства юстиції України, а також звернення до Ради приватних виконавців України за наявності відповідних порушень його професійних прав.

Так, звертаючись до суду із позовом як суб`єкт владних повноважень приватний виконавець Сколибог О.С. і як тимчасово виконуючий приватний виконавець, предметом якого є зобов`язання передання матеріалів виконавчих проваджень та архіву приватного виконавця, діяльність якого припинена, які є власністю держави і стосується реалізації права позивача через надані йому законом специфічні владні повноваження на виконання своїх функцій та обов`язків як тимчасового приватного виконавця, позивач не врахував, що між ним та відповідачем відсутні приватноправові відносини у зв`язку із відсутністю приватного права чи інтересу, який підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, оскільки позивач у цих відносинах діє як публічна посадова особа органу державної влади, який реалізовує надані йому законом специфічні владні повноваження.

Фактично, виконавчі провадження та архів відповідача зобов`язати передати які просить позивач, не приватні, а службові і не тільки належить державі, а необхідні для виконання державних функцій, для продовження виконання рішень суду або інших органів, й тому і позивачем у такому випадку може бути саме той державний орган, якому законом доручено виконання відповідних функцій, що свідчить про відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася.

Суд зауважує, що не передання виконавчих проваджень та документів діловодства не порушує особистих прав приватного виконавця, тимчасового приватного виконавця, а ненадання відповідачем матеріалів виконавчих проваджень та документів діловодства - це ускладнення виконання функцій тимчасового приватного виконавця, однак такі ускладнення не є порушенням його суб`єктивного права, це не юридичний інтерес, який може захищатися у цивільному процесі позивачем, і що могло б бути предметом судового захисту у порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, норми Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства від 07.06.2017 № 1829/5, зареєстрованим в Міністерстві 08.06.2017 за № 699/30567 визначають, що передача документів діловодства та архіву приватного виконавця здійснюється тимчасовим приватним виконавцем, а також встановлюють контрольні та дисциплінарні повноваження Міністерства юстиції України, і повноваження саме цього органу на визначення порядку передачі та зберігання матеріалів виконавчих проваджень.

Звернення іншого приватного виконавця до суду з позовом про зобов`язання приватного виконавця, діяльність якого припинена передати матеріали виконавчих проваджень не відповідає завданням цивільного судочинства (ст. 2, 4, 13 ЦПК України), оскільки такий позов не пов`язаний із захистом особистих прав чи інтересів позивача, а фактично спрямований на спонукання відповідача до виконання публічно-правових обов`язків, пов`язаних із припиненням його діяльності.

Отже, чинне законодавство не наділяє іншого приватного виконавця повноваженнями вимагати у судовому порядку передачу йому виконавчих проваджень від приватного виконавця, діяльність якого припинена. У разі неналежного виконання обов`язків приватним виконавцем, контроль та реагування належать до компетенції Міністерства юстиції України як органу, який здійснює державне регулювання та контроль у сфері примусового виконання рішень.

Таким чином, посилання позивача на неможливість виконання своїх професійних обов`язків не може бути підставою для захисту його прав у цивільному судочинстві, оскільки позивач не довів порушення саме свого суб`єктивного права чи інтересу, що є обов`язковою умовою для задоволення позову.

Окрім цього, виконання судових рішень є державним інтересом, оскільки це невід`ємна частина права кожного на судовий захист, гарантія верховенства права, а також спосіб захисту законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства і держави в цілому.

Держава забезпечує виконання рішень суду, які є обов`язковими для всіх органів влади, їх посадових осіб та громадян, і здійснює контроль за цим процесом.

Міністерство юстиції України представляє інтереси держави у виконавчому провадженні, зокрема через діяльність органів державної виконавчої служби, яка здійснює примусове виконання рішень від імені держави, а також через самопредставництво самого Мін`юсту в судах у випадках, передбачених законом, та захист інтересів України у міжнародних юрисдикціях.

Контроль за дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та визначення механізму і порядку передачі виконавчих документів, покладено саме на Міністерство юстиції України, яке здійснює нагляд за діяльністю приватних виконавців, відносно приватного виконавця виконує державні контрольні повноваження, а тому застосування механізму забезпечення передачі виконавчих проваджень у випадку припинення діяльності приватного виконавця належить до компетенції Міністерства юстиції України, як державного регулятора.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що приватний виконавець Сколибог О.С. не є суб`єктом уповноваженим законом на звернення до суду з таким позовом, а отже і не довів наявності у нього права на захист у відповідній формі, а відтак позовні вимоги приватного виконавця не підлягають задоволенню, а забезпечення передачі виконавчих проваджень має відбуватися шляхом реагування на ці обставини Міністерства юстиції України.

На переконання суду, у правовідносинах з приводу передання матеріалів виконавчого провадження та документів діловодства, належним позивачем може бути Міністерство юстиції України, як контролюючий орган, її уповноважені територіальні органи, у виняткових випадках - органи самоврядування приватних виконавців можуть ініціювати вимогу, якщо це передбачено законом та статутними документами як професійна організація яка має важелі впливу на діяльність приватного виконавця.

Діяльність відповідача у цій справі як приватного виконавця припинена, і як наслідок, він втратив статус суб`єкта примусового виконання, а тому Міністерство юстиції України позбавлене права порушити відносно нього дисциплінарні провадження, оскільки можливе лише щодо діючих приватних виконавців.

Разом із тим, якщо йдеться про державний інтерес пов`язаний із припиненням діяльності приватного виконавця, то Міністерство юстиції України може звернутися до суду до приватного виконавця навіть після припинення його діяльності із позовами, що стосуються завершення його професійних обов`язків, правових наслідків припинення права на здійснення діяльності приватного виконавця, як орган, що контролює діяльність виконавців і уповноважене вимагати передачі справ і документів після припинення діяльності приватного виконавця, які є власністю держави, оскільки воно у такому випадку діє в публічних інтересах на захист інтересу держави та учасників виконавчих проваджень, забезпечення безперервності виконання рішень і у такому випадку саме Міністерство юстиції України має виступати позивачем як орган, який організує і контролює виконання рішень (ст.4 Закону України «Про органи і осіб, якій здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Так, ст.56 ЦПК України визначає, що позови про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів можуть бути подані: прокурором, Уповноваженим з прав людини, Національним агентством з питань запобігання корупції з метою захисту прав викривача та органом державної влади, органом місцевого самоврядування, фізичною та юридичною особами.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

Окрім того, захист майнових інтересів сторін виконавчого провадження може бути здійснений сторонами виконавчого провадження (боржник, стягувач) які можуть звернутися до суду з позовом у конкретному виконавчому провадженні, якщо через непередання справ вони не можуть реалізувати свої права, предмет якого становить, наприклад, відшкодування шкоди незаконними діями під час виконання обов`язків, зобов`язання виконати залишкові обов`язки (наприклад, передати архів, справи, кошти і т.п. у конкретному провадженні стороною, якою він є для продовження виконання).

Таким чином, Міністерство юстиції України може подати позов і до діючого, і до приватного виконавця, діяльність якого припинена, проте тільки в межах публічно-правових питань, тобто питань спрямованих на захист інтересів держави, майнові позови, як то відшкодування шкоди це прерогатива лише стягувача чи боржника.

Приватний виконавець не належить до суб`єктів, які мають право подавати позов про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів, отже не може бути позивачем за позовом про захист державних інтересів без відповідних повноважень, оскільки він може звертатися до суду лише для захисту власних прав і інтересів.

Підсумовуючи слід зазначити, що приватний виконавець Сколибог О.С. не має процесуальної правосуб`єктності для позову про зобов`язання колишнього приватного виконавця передати виконавчі провадження та документи діловодства, які належать державі, оскільки захист державних інтересів чи інтересів сторін виконавчого провадження без спеціально наданих йому повноважень не входить до його компетенції.

При цьому у разі, якщо приватний виконавець виявив порушення що стосуються державних інтересів, він може скласти акт чи звернення до Міністерства юстиції України(як контролюючого органу у публічних інтересах) .

З огляду на викладене, у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів під час судового розгляду та наданих доказів суд установив, що приватний виконавець без повноважень звернувся до суду в інтересах держави, з позовом який не є приватно правовим спором, оскільки не стосується його особистих прав чи законних інтересів, а відноситься до державного інтересу, який захищати в суді можуть лише інші органи державної влади уповноважені на це, він не має процесуального права захищати державний інтерес, або інтереси інших осіб без відповідно наданих повноважень, у позивача відсутнє суб`єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, для захисту якого він звернувся до суду, і оскільки позивач не довів наявності у нього права на звернення з відповідним позовом, підстави для його задоволення відсутні.

За результатами судового розгляду суд у позові відмовляє у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.4, 12,13, 76-82,89,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича до ОСОБА_2 , треті особи, які на заявляють самостійних вимог на предмет спору Міністерство юстиції України, Асоціація приватних виконавців України про зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.В.Апаллонова