15.08.2025 Справа № 363/1271/24
РІШЕННЯ

Іменем України

15 серпня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Шубочкіної Т.В.,

за участю секретаря Воронюк А.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання Меморандуму недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява.

На обґрунтування вимог позивач зазначає, що 14 вересня 2021 року позивач придбала на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, загальної площею 0,1621 га, за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Лебедівка, кадастровий номер 0:34:008:6116. Продавцем за цим договором виступало Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕКРСПРЕС-КАПІТАЛ» в інтересах та за рахунок якого, на підставі Договору № 2020/ ЕК-УА про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 06.10.2020р. діяло ТОВ «Компанія з управління активами «Атлантіс Капітал». Договір був посвідчений 14 вересня 2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С. та зареєстровано в реєстрі № 6455. Цільове призначення земельної ділянки -колективне садівництво. На підставі вищезазначеного, позивач володіє на праві приватної власності земельною ділянкою (кадастровий номер 0:34:008:6116). При цьому, позивач не був повідомлений про наявність та характер прав та інтересів третіх осіб на цю земельну ділянку.

В подальшому, 12 листопада 2021 року у простій письмовій формі був укладений меморандум № F2. 20 між позивачем та ОСОБА_4 . Предметом даного меморандуму являється те, що позивач повідомлена та приймає наступні умови користування та розпорядження земельною ділянкою (кадастровий номер :34:008:6116): розпочати будівництво будинку на земельній ділянці не пізніше протягом 1 (одного) року з моменту підписання Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.09.2021, кадастровий номер :34:008:6116; на земельній ділянці розмістити лише один основний будинок та один гостьовий будинок, при цьому загальна площа приміщень забудови гостьового будинку не може перевищувати 30% загальної площі приміщень основного будинку, поверховість гостьового будинку - не вище двох поверхів; завершити будівництво у строк не більше як за 2,5 роки з моменту підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.09.2021. Завершення будівництва в розумінні цього Меморандуму: зовнішній вигляд будинку повністю відповідає альбому стилю для району Forest; побудована коробка будинку; наявність завершеної ззовні покрівлі; встановлені вікна, вхідні вхідні двері у будинку; здійсненний мінімальний благоустрій земельної ділянки.

При цьому, в забезпечення виконання вищезазначених пунктів, позивач передав відповідачу 50 000 (п`ятдесят) доларів США в день підписання меморандуму.

Позивач вважає, що меморандум № F2. 20 від 12.11.21р. підлягає визнанню його недійсним в силу того, що зміст останнього суперечить Цивільному Кодексу України та іншим актам цивільного законодавства. У меморандумі від № F2. 20 від 12.11.2021., передбачено: зобов`язання позивача збудувати 2 будинки на земельній ділянці позивача в строк, що не перевищує 2,5 роки, в противному випадку, грошові кошти у сумі 50 000 доларів США, що передані відповідачу як забезпечення виконання зобов`язань позивачем, не підлягають поверненню та залишаються у власності відповідача; які саме будинки повинні бути збудовані.

При цьому позивач зауважує, що вона придбала земельну ділянку, цільове призначення якої: колективне садівництво, а земельні ділянки для садівництва відносяться до земель сільськогосподарського призначення. Крім того, сам Договір купівлі-продажу від 14 вересня 2021 року зазначеної земельної ділянки не має посилань на зобов`язання позивача користуватись земельною ділянкою певним чином або посилання на меморандум № F2. 20 від 12.11.21р. При підписанні меморандуму № F2. 20 від 12.11.21р. відповідач діяв від свого імені як фізична особа ОСОБА_4 , статус в меморандумі визначений як Сторона 1. Предметом договору у даному випадку є зобов`язання позивача побудувати будинки на власній земельній ділянки у визначені терміни та такими, що відповідають вимогам, зазначеним у меморандумі. Статус Сторони 2 позивача в меморандумі визначений як власник земельної ділянки (кадастровий номер :34:008:6116), статус Сторони 1 відповідача у меморандумі не визначений, на підставі чого у Сторони 1 виникло право вимагати та зобов`язувати позивача побудувати протягом 2,5 років будинок не відомо, чим самим обмежуючи право користування на власний розсуд.

У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати меморандум № F2. 20 від 12 листопада 2021 року, що укладений між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) недійсним. Застосувати наслідки недійсності меморандуму № F2. 20 від 12 листопада 2021 року, шляхом стягнення з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США (сума одержана Відповідачем від Позивача в рахунок забезпечення виконання зобов`язання при підписанні меморандуму № F2. 20 від 12 листопада 2021 року). А також стягнути з відповідача судові витрати понесені при сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 22.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

24.04.2024 до суду від представника відповідача адвоката Косогової Л.О. надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач не погоджується з доводами позивача з тих підстав, що остання при укладанні меморандуму № F2. 20 від 12 листопада 2021 року взяла на себе зобов`язання. Вказує, що норми діючого законодавства не містять вимог щодо заборони здійснення такого роду правочинів, як укладений між сторонами Меморандум, він жодним чином не порушує положення статті 41 Конституції України, статтям 316, 319, 321, 373 ЦК України. Також зазначає, що Відомчі будівельні норми, Забудова територій колективних садів, будівлі та споруди, Норми проектування ВСН 43-85, затверджені наказом Державного комітету по цивільному будівництву та архітектурі при Держбуді СРСР від 11 грудня 1985 р. № 404, на які посилається представник позивача у позовній заяві, 17 березня 2017 року втратили чинність, тому посилатися на ці норми є недоречними. Враховуючи викладене, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 24.05.2024 року продовжено підготовче судове засідання.

07.06.2024 року від представника позивача адвоката Дворник Н.І. надійшла відповідь на відзив. Представник відповідача звертає увагу на те, що при укладанні меморандуму відповідачем було продиктовано позивачу коли, яким чином він повинен будувати на власній земельній ділянці, при цьому він не має суб`єктивного права вимагати це від позивача. Твердження відповідача, що позивач на власний розсуд розпорядилась своїм правом власниці земельної ділянки та уклала з відповідачем оспорюваний меморандум не заслуговує на увагу, так як відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦКУ особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених виключно законом, і не як не договором.

Ухвалою суду від 19.11.2024 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд по суті.

23.04.2025 року від представника відповідача Маліка Я.П. надійшли додаткові пояснення у справі. Представник вказує, що враховуючи викладений у ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст, можна дійти висновку, що укладений суб`єктами цивільних правовідносин двосторонній правочин може бути визнаний судом недійсним виключно у разі відсутності такого обов`язкового елемента, як волевиявлення учасника правочину. Зауважує, що фактичні обставини справи та долучені до неї підтверджуючі їх докази свідчать про те, що під час укладення оспорюваного в межах цієї справи правочину меморандуму № F2.20 від 12.11.2021 р. позивач виразив своє волевиявлення щодо укладання зазначеного правочину та виникнення передбачених за ним цивільних правовідносин а також передав кошти в якості забезпечення своїх зобов`язань за Меморандумом. Вказує, що внаслідок невиконання позиваечм передбачених Меморандумом умов та незавершення будівництва у встановлений останнім строк, до позивача застосовуються передбачені правочином правові наслідки у вигляді неповернення відповідачем сплаченого позивачем забезпечувального платежу у розмірі 50 000 доларів. Звертає увагу, що відповідач діяв як керівник проєкту «Riviera Village» і бенефіціар пов`язаних юридичних осіб. Його дії були спрямовані на забезпечення інтересів проєкту, а не на отримання особистої вигоди. Позивач була обізнана з корпоративною структурою, правилами функціонування містечка і добровільно прийняла їх, укладаючи супутні договори з афілійованими структурами. Вищевказане в цілому свідчить про необґрунтованість позову ОСОБА_3 та відсутності підстав для визнання оспорюваного Меморандуму недійсним.

29.04.2025 року від представника позивача адвоката Дворник Н.І. надійшли заперечення щодо додаткових пояснень сторони відповідача. Вказує, що представник відповідача посилається на невиконання позивачем зобов`язань за меморандумом, що взагалі не стосується предмету позову. Позов був поданий до Вишгородського районного суду 11.03.2024 року. Меморандум був укладений 12.11.2021. На момент подачі позову граничний строк виконання зобов`язання не наступив і відповідно воно не вважається простроченим. Сама конструкція позову дає можливість вважать, що обґрунтуванням недійсності позову є невідповідність змісту правочину нормативним актам України, а як наслідок безпідставне отримання та збереження коштів відповідачем, а не наявність самостійної вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів. Зазначає, що у меморандумі відповідач відкрито змушує позивача порушити закон, а саме будувати житлові будинки на землях колективного садівництва. Твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_4 є керівником проекту котеджного містечка «Riviera Village» не заслуговує на увагу, так як не підтверджено допустимими доказами. Те що Лімаков В.О. є кінцевим бенефіціаром свідчить лише про те, що він усвідомлював, що кошти як забезпечувальний платіж він міг отримати офіційно через поточні рахунки зазначених підприємств діючи офіційно як уповноважена особа даних підприємств. Він в свою чергу отримав забезпечувальний платіж як фізична особа, тому обґрунтування, що він діяв як уповноважена особа «Riviera Village» є неправдивим. В договорі купівлі-продажу не зазначено умов, при яких може бути використаний земельний участок в майбутньому, або будь-яких зобов`язань щодо його використання. Вказує, що висновки представника позивача є маніпулятивними, так як підписання з боку позивача меморандуму ні яким чином не свідчить про обізнаність з корпоративною структурою, правилами містечка, так як договір усього навсього про надання сервісних послуг.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити.

Суд, дослідивши надані докази, вивчивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Судом встановлено, що 14 вересня 2021 року ОСОБА_3 придбала на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, загальної площею 0,1621 га, за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Лебедівка, кадастровий номер 0:34:008:6116. Продавцем за цим договором виступало Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕКРСПРЕС-КАПІТАЛ» в інтересах та за рахунок якого, на підставі Договору № 2020/ ЕК-УА про управління активами корпоративного інвестиційного фонду від 06.10.2020р. діяло ТОВ «Компанія з управління активами «Атлантіс Капітал». Договір був посвідчений 14 вересня 2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С. та зареєстровано в реєстрі № 6455. Цільове призначення земельної ділянки колективне садівництво.

Позивач ОСОБА_3 володіє на праві приватної власності земельною ділянкою (кадастровий номер 0:34:008:6116), що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: реєстраційний номер нерухомого майна 218, номер запису про право власності 43945076, індексний номер витягу 274727850 від 14.09.2021p.

12 листопада 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений меморандум № F2. 20 про наступне:

1. З метою забезпечення високого рівня комфорту в Котеджному містечку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Сторони домовились, що Сторона 2 повідомлена та приймає наступні умови земельною ділянкою кадастровий номер користування та розпорядження :34:008:6116 (надалі Земельна ділянка):

1.1. розпочати будівництво будинку на земельній ділянці не пізніше протягом 1 (одного) року з моменту підписання Договору, купівлі-продажу земельної ділянки від 14.09.2021, кадастровий номер :34:008:6116;

1.2. на земельній ділянці розмістити лише один основний будинок та один гостьовий будинок. При цьому загальна площа приміщень забудови гостьового будинку не може перевищувати 30% загальної площі приміщень основного будинку, поверховість гостьового будинку - не вище двох поверхів;

1.3. завершити будівництво у строк не більше як за 2,5 роки з моменту підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.09.2021, кадастровий номер :34:008:6116;

завершення будівництва в розумінні цього Меморандуму:

зовнішній вигляд будинку повністю відповідає альбому стилю для району Forest;

побудована коробка будинку;

наявність завершеної ззовні покрівлі;

встановлені вікна, вхідні вхідні двері у будинку;

завершений фасад (зовнішнє оздоблення) будинку;

здійсненний мінімальний благоустрій земельної ділянки;

з ділянки прибрана будівельна техніка, будівельна огорожа, будівельне сміття.

1.4 дотримуватися вимог чинного законодавства про охорону довкілля, екологічної безпеки землекористування;

1.5. забезпечувати охорону та збереження якості землі відповідно до вимог чинного законодавства;

1.6. не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів;

1.7. дотримуватися правил добросусідства та охорони навколишнього середовища.

2. Сторона 2 погоджується з умовами пункту 1 цього Меморандуму та зобов`язується їх дотримуватися відповідно.

3. В забезпечення виконання підпункту 1.3. пункту 1 Меморандуму, Сторона 2 передає Стороні 1 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США в день підписання цього Меморандуму, які підлягають поверненню Стороні 2 протягом 7 (семи) календарних днів з моменту завершення будівництва будинку, здійсненого на умовах пункту 1 Меморандуму, про що Сторона 2 зобов`язана повідомити Сторону 1 шляхом надсилання цінного листа з описом вкладення або за телефоном.

Факт підписання цього Меморандуму свідчить про передачу коштів 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США Стороною 2 Стороні 1.

4. У разі порушення Стороною 2 строків завершення будівництва, визначених Меморандумом, кошти у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США не підлягають поверненню.

5. Контроль щодо виконання та дотримання Стороною 2 пункту 1 цього Меморандуму покладається на Сторону 1.

В забезпечення виконання п. 3 вказаного Меморандуму позивач передав відповідачу 50 000 (п`ятдесят) доларів США в день підписання меморандуму. Факт підписання Меморандуму свідчить про передачу 50 000 доларів США Позивачем Відповідачу, про що прямо зазначено у п. 3 Меморандуму, та не спростовувалося сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд наголосив, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі №401/1944/22, провадження № 61-10115св23 від 10 листопада 2023 року.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно доч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов' язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Ст. 202 ЦК України визначає поняття та види правочинів, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуютьсязагальні положення про зобов`язаннятапро договори, якщо це не суперечитьактам цивільного законодавстваабо суті одностороннього правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а згідно ч.І ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася що до обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка що до природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка що до мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману що до обставин, які мають істотне значення (частина першаст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).

Згідно постанови Верховного Суду у складі коллегії суддів Касаційного господарського суду від 17.07.2018 року по справі № 910/13249/17 Меморандум не є ні попереднім договором, ні правочином в розумінні статті 626 ЦК України та статті 182 ГК України, який породжує юридичні наслідки, оскільки не містить волевиявлення сторін щодо надання йому сили договору, не містить положень, які б свідчили про набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків його сторін в результаті його підписання.

Позивач просить визнати недійсним меморандум № F2. 20 від 12 листопада 2021 року, посилаючись при цьому на норми, які визначають загальні вимоги вчинення правочинів та підстави недійсності правочинів. Проте, суд вважає, що вказаний Меморандум не є ані правочином, ані договором, ані угодою в розумінні ст.ст. 202, 626 ЦК України, його не посвідчено нотаріально, його форма не відповідає вимогам форми договору, а тому до оспорюваного позивачем Меморандуму не можуть бути застосовані положення статей 203, 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, в тому числі положення статей 229-233 ЦК України, на які посилається позивач, та, відповідно, не можуть бути застосовані правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України. В ході розгляду даної цивільної справи представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що укладений меморандум є правочином, попереднім договором або основним договором, оскільки не містить волевиявлення сторін щодо надання йому сили договору, не містить положень, які б свідчили про набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків його сторін в результаті його підписання.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

З урахуванням положення статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 10, 13, 76-81, 82, 89, 141, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання меморандуму недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.В. Шубочкіна