Справа № 610/182/25
Провадження № 2/610/673/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2025 Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Феленка Ю.А.,

за участю: секретаря судового засідання Петрової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

21 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 197 400 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.12.2023 ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у позику для особистих потреб грошові кошти у сумі 197 400 грн. Зазначені обставини підтверджуються відеозаписом від 31.12.2023, на якому зафіксовано, що відповідач зобов`язується сплачувати йому кошти частинами та повернути всі кошти до 01.04.2024. У разі відсутності у відповідача коштів він зобов`язався переоформити на позивача свій автомобіль марки "Skoda Octavia", 2008 року випуску, з державними номерними знаками НОМЕР_1 . Відповідач отримані в борг кошти не повернув у визначений термін, на телефонні дзвінки не відповідав, зустрічі ігнорував. 20.12.2024 позивач надіслав на адресу відповідача претензію з вимогою повернути гроші, але відповідач від отримання листа відмовився. Отже, оскільки до теперішнього часу відповідач не виконав взяті на себе за договором позики від 31.12.2023 зобов`язання, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, через особистий кабінет в системі "Електронний суд" його представник - адвокат Ковердяєва Л.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 був присутній у судовому засіданні 29.05.2025, отримав судову повістку про виклик до суду у наступне судове засідання, отже йому було відомо про розгляд цієї справи в суді, однак у судові засідання, призначені на 26.06.2025 та 12.08.2025 він не з`явився, про наявність поважних причин неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

03.02.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 38).

Ухвалою від 14.04.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 29.05.2025 (а.с. 73).

29.05.2025 судове засідання було відкладено на 26.06.2025 за клопотанням відповідача про надання часу для мирного врегулювання спору (а.с. 82).

26.06.2025 судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача до 12.08.2025 (а.с. 85).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як убачається зі змісту позовної заяви відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача у позику грошові кошти у сумі 197 400 грн для особистих потреб.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надано роздруківку з месенджера "Вайбер" та CD диск з відеозаписом.

Вказана вище роздруківка містить переписку з абонентом "Шкода Лайф" номер мобільного телефону НОМЕР_2 . Проте з цієї переписки не можливо встановити осіб, які вели цю переписку, факт отримання грошових коштів у борг, підставу для їх повернення, зміст договірних правовідносин тощо.

Судом досліджено долучений до матеріалів справи відеозапис, який не містить дати та часу його здійснення. На відео зафіксовано дві особи, які називають себе ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особа, яка назвала себе ОСОБА_1 повідомляє, що сьогодні вони написали розписку. Особа, що назвала себе ОСОБА_2 повідомляє, що він зобов`язується сплатити кошти до 01.04.2024 у сумі 5 400 доларів США, перший внесок становить 2 500 доларів США. На відео показано розписку та автомобіль марки "Skoda Octavia", сірого кольору, з державними номерними знаками НОМЕР_1 . Показана на відео розписка має такий зміст (мовою оригіналу): "Расписка. Я ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_3 ) (6326) ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ) беру у него автомобиль (Шкода октавия) НОМЕР_1 вин код TMBDX41U89B006412 в рассрочку на срок до 01.04.2024, первый взнос 2 500 долларов США, общая сумма составляет 5 400 долларов США, обязуюсь данную сумму отдать ОСОБА_1 до 01.04.2024. В случае неуплаты до указанной даты все наши договоренности прерываются и машина обратно ОСОБА_4 без выплаченных взноссов. И я обязуюсь переоформить автомобиль (Шкода) на ОСОБА_1 " Після наведеного тексту розписки внизу розписки містяться прізвища ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підписи та дата - 31.12.2023.

З вказаного відеозапису не убачається факту укладення саме договору позики, не зрозумілі його зміст та умови, про які у своїй позовній заяві зазначає позивач, а також суть правовідносин, що виникли між особами, зафіксованими на відео. Крім того, з наданого відеозапису взагалі неможливо достовірно встановити анкетні дані осіб, які на ньому зафіксовані та час зафіксованих подій.

Оригінал розписки, на яку посилається позивач, суду наданий не був.

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (стаття 545 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 610 ЦК Україні порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.

За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником.

Мотиви суду.

Як стверджує позивач, між ним і відповідачем виникли правовідносини на підставі договору позики, укладеного 31.12.2023 та оформленого борговою розпискою.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Верховним Судом України у своїх постановах від 18.01.2017 у цивільній справі № 6-2789цс16 та від 18.09.2013 у цивільній справі № 6-63цс13 висловлено правову позицію, у якій зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц виснувала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 також зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Натомість з наданих позивачем доказів неможливо виявити справжню правову природу правовідносин сторін задля визначення факту укладення договору, про укладення якого стверджує позивач. Крім того, позивач не надав доказів виконання умов договору обома сторонами (зокрема, як передання грошових коштів в борг, так і часткового погашення заборгованості).

У постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 зазначено, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Верховний Суд у постановах від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 18 травня 2020 року у справі № 177/1659/17, від 03 червня 2020 року у справі № 461/9270/18-ц виснував, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Отже, відеозапис та роздруківка переписки з месенджеру, що містяться в матеріалах справи, не є належним підтвердженням наявності договірних правовідносин між сторонами, оскільки на підтвердження укладення договору позики може бути надано лише оригінал розписки, який позивач суду не надав. До того ж, у розписці, яку було зафіксовано відеозаписом, йдеться про договірні відносини між сторонами, предметом яких є автомобіль. Факт надання у позику саме грошових коштів відповідачу у зазначеній позивачем сумі з цієї розписки та відеозапису не убачається.

За таких обставин, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження як укладення між сторонами 31.12.2023 договору позики, так і факту фактичного отримання відповідачем грошових коштів від позивача в сумі 197 400 грн на зазначених у позовній заяві умовах та наявності зазначеної позивачем заборгованості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача.

Керуючись статтями 3, 15, 16, 509, 525, 526, 545, 610, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, статтями 5, 13, 19, 76-81, 109, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повне рішення суду складено 21 серпня 2025 року.

СуддяЮ.А. Феленко