Справа № 364/322/25
Провадження № 2/364/217/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2025 Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л. А.,

при секретарі судового засідання Голуб А.Л.,

за участю:

учасники справи не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в селищі Володарка Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ»)

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 22.04.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за Договором позики від 08.03.2023 № 78484882 у загальному розмірі 46 000,00 грн. та судові витрати (а.с. 4).

На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Летун Т.В. (довіреність від 05.12.2024, а.с. 39) у позовній заяві зазначила, що Відповідач 08.03.2023 уклав Договір позики № 78484882 з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «1 БАНК»). За умовами названого Договору позики Відповідач отримав кошти у позику, проте не надав своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості згідно з умовами цього Договору. У подальшому зазначений кредитор відступив право вимоги за цим договором Позивачеві. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 46 000,00 грн., що складається з такого:

11 500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу;

34 500,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Після виконання вимог частин шостої восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та їх викликом у судове засідання, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із запереченнями проти позову, строки подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь, за клопотанням Позивача витребувано з Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (далі АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК») письмові докази, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 20.05.2025 (а.с. 48-51), відкладене на 10.06.2025 та на 23.07.2025 через неявку Відповідача і відсутність належного підтвердження повідомлення його про розгляд справи, далі на 13.08.2025 через перебування судді у відпустці (а.с. 96).

У судове засідання 13.08.2025 представник Позивача не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлена, що підтверджено, зокрема, поштовими повідомленнями (а.с. 61, 62, 76, 77, 88, 89) та довідками про доставку електронного документу (а.с. 55-58, 102); у позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача (а.с. 4).

Відповідач у судове засідання 13.08.2025 також не з`явився, належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 101); до суду 05.08.2025 подав письмову заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, просив звільнити його від сплати 50 % судового збору та розгляд справи проводити без його участі (а.с. 99).

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання судом не вбачається з огляду на згадані клопотання сторін про розгляд справи без участі їх представника.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог Позивача, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого.

З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «1 БАНК» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з кредитування, що підтверджено, зокрема, копіями свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статуту названого Товариства (а.с. 27, 28, 29-31).

Між названою фінансовою установою ТОВ «1 БАНК» в особі директора Білана В.І., з одного боку, та Відповідачем ОСОБА_1 08.03.2023 був укладений Договір позики № 78484882, копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 6-7) та який підписано Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «M0ziMwAOfi»; ідентифікуючи Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, номер мобільного телефону, реквізити належного йому платіжного засобу (номеру банківської карти) для перерахування коштів) наведено в пункті 28 цього Договору, а також у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток № 1 до Договору, а.с. 8).

За умовами зазначеного Договору Позикодавець надає Позичальникові (Відповідачу) грошові кошти у розмірі 11 500 грн.; строк позики (строк Договору) 30 днів (дата надання позики 08.03.2023, дата повернення позики 07.04.2023); базова процентна ставка 2,5 % за кожен день користування; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 % на день.

Детальна інформація наведена у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток № 1 до Договору, а.с. 8).

Виконання переказу коштів Відповідачеві 08.03.2023 у визначеному Договором розмірі 11 500,00 грн. на картковий рахунок, зазначений у Договорі, згідно з умовами Договору, підтверджено копією довідки Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (а.с. 9), а також витребуваною за клопотанням Позивача ухвалою суду від 28.04.2025 інформацією АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» про рахунок Відповідача з доданою випискою про рух коштів (а.с. 64-65).

Разом з тим, між ТОВ «1 БАНК» та Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 (а.с. 13-16), строк дії якого неодноразово продовжувався, що підтверджено Додатковими угодами до цього Договору (а.с. 17-19). За умовами цього Договору Позивачеві відступлено права грошових вимог, зокрема, до Відповідача за згаданим вище Договором позики, що підтверджено копією Акта прийому-передачі Реєстру Боржників, а також відповідним Витягом з цього Реєстру (а.с. 20-22).

Відповідачем не було здійснено платежів на погашення заборгованості за кредитом, тому виникла заборгованість за Договором позики, розрахунок якої за станом на 23.08.2023 додано до позовної заяви (а.с. 10-11).

Таким чином, Відповідач не надав своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення його заборгованості за згаданим Договором позики згідно з умовами цього Договору. У зв`язку з цим Відповідач має перед Позивачем, до якого перейшли права вимоги за цим Договором, заборгованість у загальному розмірі 46 000,00 грн., що включає заборгованість:

11 500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу;

34 500,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

При цьому правильність нарахування зазначених сум заборгованості за позикою та за нарахованими відсотками за згаданим Договором не викликає у суду сумніву та не заперечується Відповідачем, який відзиву із запереченнями проти позову, включаючи й розміру заборгованості, до суду не подавав, натомість подав заяву про визнання позову із визнанням наявним розміру заборгованості.

В ухвалі суду від 28.04.2025 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті 12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с. 50).

За загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Згідно з частиною першою статті 509, частиною першою статті 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За визначеннями частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з нормами статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Частина перша статті 1048 ЦК України надає право позикодавцю на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Щодо форми договору, то відповідно до положень частин першої, другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею 11 цього Закону.

За визначенням пунктів 5, 7 частини першої статті 3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 цього Закону).

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 названого вище Закону).

Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 03.02.2023 у справі № 757/22453/20, від 29.05.2024 у справі № 545/1750/21).

Крім того, Верховний Судом неодноразово зазначалося на правильності ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (зокрема, постанова від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо переходу права вимоги від Позикодавця до Позивача, суд виходить з того, що зазагальним визначенням правонаступництво це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого; правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні; його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути, зокрема, відповідний договір, на підставі якого воно виникло (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1972/17).

Відповідно до статті 512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Так, зокрема, згідно зі статтею 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України); заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

Зважаючи на усе викладене вище, встановлені судом і визнані Відповідачем обставини, визнання Відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що Відповідач порушив умови Договору позики від 08.03.2023 № 78484882, укладеного ним з ТОВ «1 БАНК», право вимоги за якими згідно з відповідними Договорами факторингу перейшли до Позивача, не виконав взяті на себе зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідає визначеним зазначеними договором умовам, що підтверджено належними і допустимими доказами, які не оспорювались Відповідачем, а відтак наявні підстави для задоволення позову.

Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір.

Проте у зв`язку з визнанням Відповідачем позову, про що перед початком розгляду справи по суті ним було подано письмову заяву (а.с. 99), суд вбачає підстави для застосування норми частини першої статті 142 ЦПК України про повернення Позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті 247 ЦПК України).

Відповідно до статей 15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1046-1048, 1077 Цивільного кодексу України, статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей 8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (; адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032; адреса для листування: вул. Лісова, 2, пов. 4, м. Бровари, Київська обл., 07400) заборгованість за Договором позики від 08.03.2023 № 78484882 у загальному розмірі 46 000,00 (сорок шість тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (; адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032; адреса для листування: вул. Лісова, 2, пов. 4, м. Бровари, Київська обл., 07400) судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (; адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032; адреса для листування: вул. Лісова, 2, пов. 4, м. Бровари, Київська обл., 07400) 50 % судового збору у розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп., сплаченого згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 106353 від 01.04.2025.

Копії рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи зазначений строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. А. Макаренко