Справа № 464/4955/24 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1290/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м.Львів

Справа № 464/4955/24

Провадження № 22-ц/811/1288/25

Провадження № 22-ц/811/1290/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.Я.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 28 лютого 2025 року та додаткове рішення цього суду від 17 березня 2025 року, ухвалені у м. Львові у складі судді Теслюка Д.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С., ОСОБА_5 про зміну черговості спадкування,-

встановив:

12 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доОСОБА_3 , з участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С., ОСОБА_5 , про зміну черговості спадкування. Просила змінити черговість спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши її ( ОСОБА_1 ) - рідної сестри спадкодавця право спадкування разом із спадкоємцями першої черги. В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_6 є її (позивача) рідним братом. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Заповіту померлий не складав. Зазначає, що вона ( ОСОБА_1 ) звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті рідного брата, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа. Вказує, що їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у померлого є донька ОСОБА_3 , яка також подала заяву про прийняття спадщини. Стверджує, що у провадженні Сихівського районного суду м.Львова перебувала цивільна справа за її ( ОСОБА_1 ) позовом до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування за законом, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 ухилялась від надання допомоги спадкодавцю, який, через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво перебував у безпорадному стані. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні її позову. Вказує, що виходячи з аналізу норм статті 1259 ЦК України, якою змінюється пріоритет прав одних спадкоємців за законом перед іншими, у випадку встановлення факту здійснення постійного догляду за спадкодавцем не спадкоємцями першої черги, а спадкоємцями наступних черг, вони спадкують нарівні із спадкоємцями першої черги. Вважає, що вона ( ОСОБА_1 ), як рідна сестра ОСОБА_6 , є спадкоємцем другої черги, проте здійснювала опіку над спадкоємцем, тому має право на спадкування на рівні із спадкоємцями першої черги. Її опіка над спадкодавцем полягала у наданні останньому нематеріальних послуг, таких, як регулярне спілкування, поради, словесна підтримка, поздоровлення зі святами та його супровід під час стаціонарного лікування, численних візитів до лікарів, при проходженні обстежень та діагностик. Вказує, що вона ( ОСОБА_1 ) супроводжувала ОСОБА_7 під час його візитів до лікарів та доглядала за ним, коли він перебував на стаціонарному лікуванні, у неї знаходяться оригінали усіх медичних документів померлого. У період з 1980 по 1993 роки, з 2012 по 2016 роки ОСОБА_7 проживав із нею (позивачем) без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . З 2015 року ОСОБА_7 тяжко хворів, у зв?язку із чим потребував сторонньої допомоги. У 2016 році ОСОБА_6 переїхав жити у свою квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки в результаті значного погіршення стану здоров?я він часто ходив на консультації та прийоми до лікарів, йому неодноразово потрібна була швидка медична допомога, доїжджати в м. Львів з с. Кукезів було важко. Зазначає, що вона (позивач) постійно приїжджала до брата у м. Львів, доглядала за ним, готувала йому їжу), прала одяг, прибирала в квартирі, виконувала дії, які мають матеріалізоване вираження. Також вона ( ОСОБА_1 ) сприяла ОСОБА_6 у наданні медичної допомоги та протягом тривалого часу несла витрати щодо утримання і догляду за своїм братом, допомагала йому фінансово, оскільки власних коштів йому було недостатньо. Вона за власний рахунок здійснила поховання свого брата на кладовищі села Кукезів Львівського району Львівської області, що підтверджується довідкою №218 від 14 квітня 2022 року. Наведені обставини свідчать про те, що вона (позивач) здійснювала опіку над спадкодавцем, яка полягала у наданні нематеріальних послуг, матеріально забезпечувала спадкодавця та надавала йому допомогу, яка має матеріалізоване вираження (прибирання приміщення, приготування їжі) протягом тривалого часу, який перевищує 5 років. Хвороби ОСОБА_6 , в сукупності із похилим віком унеможливлювали повноцінне задоволення ним базових життєвих потреб та зумовлювало необхідність отримання сторонньої допомоги. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 28 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 17 березня 2025 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконними та необґрунтованими, такими, що винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її (позивача) рідний брат - ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_6 заповіт не складав. Зазначає, що 3 грудня 2021 року звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Косаняк С.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 .. Приватний нотаріус завела спадкову справу, однак відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у спадкодавця є донька - ОСОБА_3 , яка також подала заяву на отримання свідоцтва про право на спадщину, яка має право на її одержання як спадкоємець першої черги. Посилається на ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 13 березня 2015 року, ОСОБА_6 призначено пенсію за віком як інваліду 2 групи загального захворювання довічно, на підставі чого він потребував допомоги інших осіб для виконання базових для життєдіяльності процесів, самообслуговування, самостійного пересування. Вказує, що вона (позивач) тривалий час здійснювала опіку над спадкодавцем, матеріально забезпечувала спадкодавця та надавала йому допомогу, займалася прибирання житла, готуванням їжі. Тяжкі хвороби, в сукупності із похилим віком ОСОБА_6 унеможливлювали самостійне повноцінне задоволення ним базових життєвих потреб та зумовлювали необхідність отримання сторонньої допомоги. ОСОБА_6 протягом останніх років життя (починаючи із 2015 року) не мав достатньо власних сил, щоб забезпечити собі належні умови життя та потребував сторонньої допомоги і піклування, тобто перебував у безпорадному стані у розумінні ст. 1259 ЦК України. Під час розгляду справи в суді першої інстанції ряд свідків, які підтвердили, що вона (позивач) постійно провідувала свого брата, який хворів; допомагала йому, готувала їжу, прибирала дім; вказали, що ОСОБА_3 ніколи не бачили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 79 років помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 .

Згідно із довідкою про причину смерті від 29 листопада 2021 року, ОСОБА_6 такою пичиною є із інфаркт головного мозку.

ОСОБА_1 є рідною сестрою, а ОСОБА_3 - донькою померлого ОСОБА_6 , який за життя заповіту не склав. Тому спадкування здійснюється за законом.

Після смерті ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. заведено спадкову справу №33/2021.

Із заявою про прийняття спадщини за законом звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивована ноаступним.

Між сторонами у справі виник спір щодо черговості спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві посилається на те, що ОСОБА_6 останні 5 років життя перебував у безпорадному стані, а вона надавала йому допомогу, відтак, з огляду на норми ч. 2 ст. 1259 ЦК України, має право на спадкування за законом після смерті брата, як спадкоємець першої черги.

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із листом КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львові» №411 від 13 травня 2022 року, ОСОБА_6 знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні з 21 по 24 листопада 2021 року з діагнозом: забій грудної клітки.

25 листопада 2021 року, у зв`язку з появою неврологічної симптоматики ОСОБА_6 переведений у неврологічне відділення, де пролікувався до 27 листопада 2021 року з діагнозом: інфаркт головного мозку, набряк головного мозку, ішемічна хвороба серця, фібриляція передсердь, гіпертонічна хвороба 3, ст.3, ризик 4, забій грудної клітки (в побуті).

Відповідно до наданих сторонами медичних документів, ОСОБА_6 з 2015 року страждав на ряд захворювань, лікувався в різних медичних закладах. Окрім цього, йому було призначено інвалідність ІІ групи та призначено пенсію як особі з інвалідністю.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27 лютого 2023 року у справі №464/2020/2022, залишеним без змін постановами Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року та Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року, відмовено у задвооленні позову ОСОБА_1 про усунення від спадкування ОСОБА_3 після смерті батька.

Вказаними судовими рішеннями встановлені обставини, що відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Судами встановлено відсутність доказів на підтвердження перебування спадкодавця ОСОБА_8 у безпорадному стані, оскільки він самостійно забезпечував умови свого проживання, самостійно пересувався по квартирі та готував собі їжу, тому фактично не потребував постійного стороннього догляду.

У цій справі позивачем подано ті ж докази.

ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою Старояричівського старостинського округу Новияричівської селищної ради Львівського району Львівської області №218 від 14 квітня 2022 року та квитанцією №94 від 29 листопада 2021 року.

Свідок ОСОБА_9 , яка є рідною сестрою ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_6 , надала пояснення, що вона з братом підтримувала родинні відносини. З 2015 року брат проживав сам, сторонньої допомоги не потребував. Він отримував пенсію особисто у банку біля ринку «Шувар» у м.Львові та відразу після отримання пенсії сплачував за комунальні послуги. За декілька днів до гіпертонічного кризу, що в нього стався, вона із чоловіком відвозили брата на ринок, де купували продукти і після цього поїхали з ним в банк. Декларацію з сімейним лікарем брат укладав самостійно, він не перебував у безпорадному стані. Із сестрою ОСОБА_1 він був у нормальних відносинах, вона почала відвідувати брата з 2020 року. Як їй стало відомо зі слів брата ОСОБА_6 , він із донькою ОСОБА_5 не спілкувався, а донька ОСОБА_3 допомагала йому та постійно спілкувалась з ним.

Свідок ОСОБА_10 , який є чоловіком сестри померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 , надав пояснення суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 не був у безпорадному стані, він самостійно пересувався та не потребував сторонньої допомоги. У його квартирі було завжди прибрано. Також вказав, що він їздив з ними на ринок за продуктами. Зі слів ОСОБА_6 , він із сестрою ОСОБА_1 не спілкувався з 2009 по 2020 рік. Також вказав, що його донька ОСОБА_3 йому допомагала матеріально, а також більше 5 років доглядала за ним. Він до дня смерті проживав сам, отримував пенсію у банку особисто.

Свідок ОСОБА_11 , яка працює сімейним лікарем у КНП «4-а міська поліклініка м.Львова», надала пояснення про те, що ОСОБА_6 у 2018 році підписав з нею декларацію, яка була чинною до дня його смерті. Він звертався до неї близько одного разу на місяць, однак за 3 місяці до смерті, його не бачила. Він приходив до неї сам, жалівся на болі у суглобах, ходив з паличкою, однак, попри це, приходив самостійно. З нею, як сімейним лікарем, контактувала його сестра ОСОБА_12 , приходила порадитись щодо стану здоров`я ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_13 надала пояснення, що ОСОБА_1 опікувалась братом ОСОБА_6 , а останні роки вони проживали разом. У неї з братом були хороші відносини. Із його донькою ОСОБА_3 вона не знайома.

Свідок ОСОБА_14 , який є чоловіком позивача, надав показання про те, що він був знайомий із ОСОБА_6 , оскільки його дружина постійно за ним доглядала, купувала йому ліки та продукти харчування, їздила до нього в лікарню. Похованням брата також займалась ОСОБА_1 . На свята ОСОБА_6 жив у них в селі. Також ОСОБА_6 допомагали сини ОСОБА_1 , а саме возили йому у м.Львів їжу, яку готувала їхня мати.

Свідок ОСОБА_15 , яка є племінницею ОСОБА_1 , зазначила, що ОСОБА_6 вона знала, оскільки була в с.Кукезів на свята і в цей час він також там був. Їй відомо зі слів ОСОБА_1 їй (свідку) відомо, що ОСОБА_6 хворів, а тому потребував допомоги. У 2020 році вона його бачила в селі, він казав, що погано себе почуває.

ОСОБА_16 надала показання про те, що знайома із ОСОБА_1 , оскільки її брат ОСОБА_6 та її син лікували разом в лікарні. Вказала, що ОСОБА_1 провідувала брата, купувала йому ліки.

Свідок ОСОБА_17 , яка була сусідкою померлого ОСОБА_6 , надала пояснення, що вона проживала із померлим ОСОБА_6 у сусідніх під`їздах будинку, із ОСОБА_1 знайома близько 6 років. Знає позивача, оскільки вона постійно провідувала свого брата, який хворів.

Допитані судом свідки надали пояснення, що ОСОБА_1 допомагала своєму брату ОСОБА_6 , однак жоден з них не обізнаний про реальний стан його здоров`я, свідки не підтвердили той факт, що покійний потребував сторонньої допомоги та перебував у безпорадному стані, і про те, що лише його сестра ОСОБА_1 , з огляду на такий його стан, опікувалась ним.

ОСОБА_1 не наведено наявність сукупності фактів для зміни черговості спадкування у розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

При ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч.8 ст.141 цього Кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 цього Кодексу, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Частиною 5 зазначеної статті встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Процесуальний закон передбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_3 у заяві про ухвалення додаткового рішення просила стягнути зі ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24 750 грн.

Судом встановлено, що правнича допомога відповідачу надавалась адвокатом Цімко П.О. на підставі договору про надання правової допомоги №23-09/2024 від 23 вересня 2024 року.

До заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_3 надано суду: звіт про обсяг та загальну вартість наданої правової допомоги від 4 березня 2025 року та акт приймання-передачі наданої правової допомоги за договором №23-09/2024.

Позивачем подано суду заяву про зменшення таких витрат, з огляду на їх неспівмірність складності справи та обсягу наданої правничої допомоги.

Судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаним роботам (наданих послуг), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо вирішення спору та розподілу судових витрат, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваних рішень не встановлені.

Керуючись: ст.ст.133,137,141, 270, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 28 лютого 2025 року та додаткове рішення цього суду від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2025 року.

Головуючий-______________________Т.І.Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк