Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/1441/25
Провадження №: 2/332/1461/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі судового засідання - Петракей Р.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Габуєва Георгія Юрійовича до Гуляйпільської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя, в особі представника адвоката Габуєва Г.Ю. із позовною заявою до Гуляйпільської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок, в якій просить суд: визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, з належними до нього будовами та спорудами, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 214,6 кв.м., житловою (основною) площею 118,5 кв.м, допоміжною (підсобною) площею 90,7 кв.м. та площею літніх неопалювальних приміщень 5,4 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу, на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього будовами та спорудами.

Вказаний будинок належить позивачу на підставі свідоцтва про право особистої

власності на житловий будинок від 27.07.1993 року, виданого виконкомом Гуляйпільської міської Ради народних депутатів та який зареєстровано в Пологівському МП «Імпульс», про що 27.07.1993 року зроблено запис в реєстровій книзі № 30 за реєстровим № 5558.

Рішенням Гуляйпільської міської Ради народних депутатів від 21.12.1995 року № 184

ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,1675 га за адресою АДРЕСА_1 , про що до земельної шнурової книги 25.08.1998 року внесено відповідний запис та підтверджується відповідною довідкою.

22.11.1999 року ОСОБА_1 було видано державний акт про право приватної

власності на землю серії І-ЗП № 038774, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 749. 18.01.2024 року на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт (станом на 26.12.2023 року) на житловий будинок АДРЕСА_1 з належними до нього будовами та спорудами де загальною площею будинку 214,6 кв.м., житловою (основною) площею 118,5 кв.м, допоміжною (підсобною) площею 90,7 кв.м. та площею літніх неопалювальних приміщень 5,4 кв.м.

11.11.2024 року позивач звернувся до центру надання адміністративних послуг з метою державної реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - житлового будинку АДРЕСА_1 для чого реєстратору було надано свідоцтво про право власності на будинок від 27.06.1993 року виданого виконкомом Гуляйпільської міської Ради народних депутатів, паспорт громадянина України та технічний паспорт на будинок.

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту

адміністративних послуг Запорізької міської ради, Запорізької області Демченко Захаром Миколайовичем від 13.11.2024 року № 76049631 зупинено розгляд заяви від 11.11.2024 за реєстраційним номером 63929973 у зв`язку з неотримання державним реєстратором відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року та було направлено запит до ТОВ МП «Імпульс» на отримання інформації про зареєстроване право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту

адміністративних послуг Запорізької міської ради, Запорізької області Демченко Захаром Миколайовичем від 27.01.2025 року № 76804727 відмовлено у проведенні реєстраційних дій оскільки після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме, невиконана вимога та не отримано на запит документів та/або інформації, необхідної для державної реєстрації прав.

У зв`язку із відсутністю витягу про державну реєстрацію прав на будинок та неможливістю отримання його копії в Пологівському МП «Імпульс», оскільки м. Пологи перебуває під окупацією російської федерації, позивач не має можливості реалізувати своє право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та вимушений звернутися до суду із цим позовом.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

У підготовче засідання позивач не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд підготовчого засідання за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, подав заяву про розгляд підготовчого засідання за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовчому судовому засіданні відповідач позов про визнає у повному обсязі. За таких підстав суд, у відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у зв`язку із визнанням позову відповідачем.

Дослідивши докази у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої

власності на житловий будинок від 27.07.1993 року, виданого виконкомом Гуляйпільської міської Ради народних депутатів, ОСОБА_1 належить житловий будинок з будівлями та спорудами, що до нього належать у АДРЕСА_1 .

Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів за №107 від 17.06.1993 замість договору купівлі-продажу від 02.06.1993, зареєстровано в Пологівському МП «Імпульс», про що 27.07.1993 року зроблено запис в реєстровій книзі № 30 за реєстровим № 5558 ( а.с. 8).

Згідно довідки, виданої 25.08.1998 Виконавчим комітетом Гуляйпільської міської Ради народних депутатів, ОСОБА_1 рішенням Гуляйпільської міської Ради народних депутатів від 21.12.1995 року № 184 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,1675 га за адресою АДРЕСА_1 , про що до земельної шнурової книги 25.08.1998 року внесено відповідний запис ( а.с. 9).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ЗП №038774 від 22.11.1999, виданого громадянину України ОСОБА_1 , який мешкає у АДРЕСА_1 , на підставі рішення Виконкому Гуляйпільської міської ради народних депутатів від 21.12.1995 №184, передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,17 га в межах території Гуляйпільської міської Ради. Землю передано для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №749 ( а.с. 11).

Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу від 18.01.2024, будинок АДРЕСА_1 має: загальну площу 214,6 кв. м., житлову площу 118,5 кв.м., допоміжна площа 90,7 кв.м. та літні, неопалювальні приміщення 5,4 кв.м. ( а.с.12-33).

11.11.2024 року позивач звернувся до центру надання адміністративних послуг з метою державної реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - житлового будинку АДРЕСА_1 для чого реєстратору було надано свідоцтво про право власності на будинок від 27.06.1993 року виданого виконкомом Гуляйпільської міської Ради народних депутатів, паспорт громадянина України та технічний паспорт на будинок ( а.с. 34).

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту

адміністративних послуг Запорізької міської ради, Запорізької області Демченко Захаром Миколайовичем від 13.11.2024 року № 76049631 зупинено розгляд заяви від 11.11.2024 за реєстраційним номером 63929973 у зв`язку з неотримання державним реєстратором відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року та було направлено запит до ТОВ МП «Імпульс» на отримання інформації про зареєстроване право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 35).

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту

адміністративних послуг Запорізької міської ради, Запорізької області Демченко Захаром Миколайовичем від 27.01.2025 року № 76804727 відмовлено у проведенні реєстраційних дій оскільки після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме, невиконана вимога та не отримано на запит документів та/або інформації, необхідної для державної реєстрації прав ( а.с. 36).

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону).

Положення п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказують, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

З 2002 року по 01 січня 2013 року державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалася відповідними бюро технічної інвентаризації згідно з нормами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002.

Пунктом 1.3 Тимчасового положення передбачалося, що реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації. Пункт 1.4 положення визначав реєстрацію прав власності на нерухоме майно як внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ.

З 01.01.2004 року введений в дію Цивільний кодекс України.

Відповідно до ч.1,2,4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено принцип обов`язковості державної реєстрації прав, за яким обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно.

У постанові від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року за № 376 (у редакції станом на час розгляду справи), с. Любимівка Малинівської сільської територіальної громади віднесено до тимчасово окупованої Російською Федерацією території України з 04.03.2022.

Суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, вважає, що на теперішній час державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно, коли позивач набув право власності на нього тобто до 01.01.2013 року, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав.

Відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно, а також відмова державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, утворили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої права як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності є обґрунтованими.

Питання про відшкодування судових витрат позивачем не заявлено, тому судом не вирішується.

Керуючись ст.13, 89, 200, 229, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Габуєва Георгія Юрійовича до Гуляйпільської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, з належними до нього будовами та спорудами, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 214,6 кв.м., житловою (основною) площею 118,5 кв.м, допоміжною (підсобною) площею 90,7 кв.м. та площею літніх неопалювальних приміщень 5,4 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 22.08.2025.

Суддя Н.В. Марченко