Справа № 346/265/25
Провадження № 2/346/836/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Васильковського В.В.,

за участю секретаря Максимчук М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах, та в інтересах свого неповнолітнього сина: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін.

17.01.2025 року представник позивача звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що 05.09.2024 року, близько 11 годин 40 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою H-10 сполученням «Стрий - Івано-Франківськ - Чернівці - КПП «Мамалига», зі сторони м. Коломия в напрямку с. Заболотів, в с. Матеївці Коломийського району Івано-Франківської області, допустила наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , який керуючи велосипедом рухався в попутному їй напрямку. Внаслідок даної ДТП велосипедист ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000553 від 05.09.2024. Постановою від 29.11.2024 року слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області капітана поліції Кащій Романа Миколайовича кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000553 від 05.09.2024 року, закрито у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Відтак, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об?єкта зобов?язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов?язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об?єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Оскільки ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 - син, відношенні до загиблого, у зв?язку із його смертю дружині та сину спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у: моральній шкоді, вже перенесених ними моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати їх довготривалий час, перенесених ними моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов?язаних з цим істотними вимушеними змінами у їх життєвих стосунках. Таким чином, в результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дружині загиблого - ОСОБА_1 та сину загиблого - ОСОБА_2 , було завдано шкоди, у зв?язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче. Так, смерть потерпілого настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу самого потерпілого. Отже, з вищевикладеного випливає, що саме Відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки є особою відповідальною за шкоду завдану ним в розумінні ст. 1166, 1187 ЦК України. Так, Позивач, ОСОБА_1 - дружина по відношенні до загиблого, втратила чоловіка. В подружньому житті з чоловіком прожила понад 25 років, досить рано залишилася вдовою, та назавжди втратила підтримку та допомогу у вихованні неповнолітнього сина, якого змушена сама виховувати та утримувати. Втрата чоловіка спричинила їй глибоку душевну рану. Цю втрату неможливо вернути чи замінити. В зв?язку із трагічною смертю рідної людини порушено нормальний спосіб життя, і доводиться докладати значних зусиль для його організації. Після загибелі чоловіка нормальні життєві зв?язки Позивача були знищені, вона постійно відчуває почуття туги і до теперішнього часу не може оговтатися від осягнутого її лиха. Незважаючи на те, що пройшов вже певний час, Позивач часто згадує загиблого та не може змиритися з тим, що його вже немає. Все це призводить до великих страждань, які не закінчаться ніколи. Передчасною смертю рідної людини зруйновано благополучне сімейне життя. Таким чином, щодо обставин заподіяння шкоди дружині, то слід вважати очевидним, що передчасна втрата чоловіка, для будь-якої людини, тим більше при наявності тривалих та тісних життєвих зв?язків між ними, однозначно спричиняє моральні страждання. Позивач оцінює свою моральну шкоду у зв?язку із наслідками вищезазначеної події в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень. Неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - син по відношенні до загиблого, втратив батька, який його ростив та виховував, та з яким протягом його життя підтримував добрі життєві стосунки, часто спілкувались, проводили разом час, та надавали один одному допомогу. Батько займав важливе місце в житті сина, і його смерть стала величезним шоком та непоправною втратою на все життя. Звістка про смерть батька завдала сину глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя батька син перебував з ним в тісних сімейних стосунках, загиблий батько завжди допомагав йому у будь-яких справах та підтримував у складних життєвих ситуаціях. Усвідомлення того факту, що рідної людини вже немає серед живих стало для нього сильним ударом. Без сумніву трагічна смерть батька відбилась на його психологічному стані. Тяжкі наслідки втрати в юному віці рідного батька супроводжуватимуть його протягом всього життя. Син ОСОБА_2 , який став напівсиротою, втративши одного з батьків, втратив можливість отримати допомогу та підтримку від батька, належне виховання, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Крім цього, він втратив і можливість тривалого життєвого зв?язку з одним із батьків протягом свого майбутнього життя. Вказане не може не впливати на його подальше як юнацьке, так і доросле життя та зумовлює для нього непоправні зміни у його житті. Позивач оцінює моральну шкоду свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 у зв?язку із наслідками вищезазначеної події в розмірі 250 000 (двісті п?ятдесят тисяч) гривень. Таким чином, з огляду на те, що станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов?язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) щодо Позивача становить 152 000 гривень, з розрахунку (200 000 - 48 000), а щодо неповнолітнього сина Позивача - 202 000 гривень, з розрахунку (250 000 - 48 000), яка залишається не відшкодованою, та у відповідності до вимог ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню з Відповідача. В зв?язку з чим Позивач і звернулася з даним позовом до суду. Отже, з урахуванням викладеного, глибини вже перенесених близькими загиблого моральних страждань та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати їх довготривалий час, перенесених ними моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов?язаних з цим істотними вимушеними змінами у їх життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан їхнього психологічного здоров?я, а також з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, вважаємо, що заявлений розмір моральної шкоди є належною аргументацією критеріям, визначеним у частині третій статті 23 ЦК України. Тому, просять стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду, в розмірі - 152 грн.. та на користь ОСОБА_2 , моральну шкоду, в розмірі - 202 000 грн.

11.02.2025 року від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що позовні вимоги не визнають, виходячи з наступного. ОСОБА_3 , не вчинила жодного кримінального правопорушення чи іншого правопорушення, зокрема, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в результаті якого наступила смерть ОСОБА_4 . що унеможливлює стягнення з неї моральної шкоди в розмірі 152 тисячі грн. 00 коп. в користь ОСОБА_1 та 202 тисяч грн. 00 коп. в користь її неповнолітнього сина ОСОБА_2 . Слідчим відділом розслідування злочинів в сфері транспорту СУ ГУ НП в Івано-Франківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000553 від 05.09.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Досудовим розслідуванням було встановлено, що 05.09.2024 року, біля 11-40 годин в с. Матеївці Коломийського району ОСОБА_3 (донька ОСОБА_6 ), керуючи автомобілем «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , наїхала на велосипедиста ОСОБА_4 , від отриманих травм велосипедист помер на місці. В межах кримінального провадження ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , були допитані в якості свідків. Повідомлення про підозру нікому не вручалось. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів в сфері транспорту СУ ГУ НІ в Івано-Франківській області Кащія Р.М. від 29.11.2024р. кримінальне провадження № 0000553 від 05.09.2024р. закрите на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто в зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідач вважає, що обставини ДГП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в якій загинув ОСОБА_4 , не тільки підтверджують відсутність вини ОСОБА_3 (в будь-якій формі), але й не виключають умислу ОСОБА_4 , що згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України є підставою для звільнення від цивільної відповідальності. Даний факт підтверджується показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були допитані в межах кримінального провадження № 0000553 від 05.09.2024 року, висновками автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизою, іншими матеріалами справи, які підлягають витребуванню зі слідчого управління ГУ НП України в Івано-Франківській області та дослідженню в судовому засіданні по справі № 346/265/25. У постанові про закриття кримінального провадження від 29.11.2024 року констатовано, що ДТП трапилось з вини велосипедиста, який порушив ПДР України та знехтував заходами безпеки дорожнього руху. Враховуючи, що ДТП сталося внаслідок умислу потерпілого, Відповідач вважає, що стягнення з нього моральної шкоди у визначеному розмірі суперечить принципу розумності та справедливості, є необгрунтованим та спричинить надмірний тягар відповідальності особи, чия вина не була встановлена. Згідно з ч.9.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тому, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

17.02.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій посилається на те, що як зазначалося у позовній заяві, 05.09.2024 року, близько 11 годин 40 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою H-10 сполученням «Стрий - Івано-Франківськ - Чернівці - КПП «Мамалига», зі сторони м. Коломия в напрямку с. Заболотів, в с. Матеївці Коломийського району Івано-Франківської області, допустила наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , який керуючи велосипедом рухався в попутному їй напрямку. Внаслідок даної ДТП велосипедист ОСОБА_4 , отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. Вказані обставини не заперечуються стороною Відповідача. Однак, сторона Відповідача вважає, що оскільки вина водія у вчиненні ДТП відсутня, а шкоду завдано внаслідок дій самого потерпілого, то у стягненні відшкодування моральної шкоди спричиненої в результаті вищевказаного ДТП слід відмовити. З такими твердженнями сторони Відповідача погодитися не можна зважаючи на наступне. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відповідачем не доведено тих обставин, що загиблий передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП із наслідками, спрямованими на заподіяння собі смерті. Сторона Відповідача вказує, що виникненню ДТП сприяла груба необережність загиблого. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у даному випадку вирішуватиметься судом. 3 огляду на те, що моральна шкода завдана смертю чоловіка та батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання, та відновити становище, яке існувало до смерті чоловіка та батька у житті дружини та сина, відповідно, не можливо, тому з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, вважаємо, що заявлений розмір моральної шкоди, є належною аргументацією критеріям, визначеним у частині третій статті 23 ЦК України, і заявлена сума відшкодування є домірною цій шкоді. Тому, просить задовольнити позовні вимоги.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі без виклику сторін.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20.02.2025 року здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження по даній спарві.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01.05.2025 року закрито підготовче провадження у даній справі, та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що постановою про закриття кримінального провадження від 29.11.2024 року, винесеної слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області капітаном поліції Кацій Р.М., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000553 від 05.09.2024 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 10-12).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 від 06.09.2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 821 (а.с. 13).

Згідно з копією свідоцтва про одруження Серія НОМЕР_4 від 08.05.1999 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 08.05.1999 року одружились, після одруження прізвище дружини змінено на « ОСОБА_1 », про що складено відповідний актовий запис № 17 (а.с. 14).

Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_5 від 07.05.2007 року, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , про що складено відповідний актовий запис № 26 (а.с. 19).

Згідно з копією Витягу з Централізованої бази даних МТСБУ, поліс № НОМЕР_8 станом на 05.09.2024 року - діючий, таким чином, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов?язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне) відповідно до договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (чинного на дату ДТП).

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім?єю.

Згідно із ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

П. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз?яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно ст. 27 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент ДТП), страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно зі змісту ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

V. Оцінка суду

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до роз?яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз?яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов?язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу самого потерпілого.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи" (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).

Отже, з вищевикладеного випливає, що саме Відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки є особою відповідальною за шкоду завдану ним в розумінні ст. 1166, 1187 ЦК У країни.

Так, суд вважає доведеною ту обставину, що 05.09.2024 року, близько 11 годин 40 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «CITROEN JUMPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою H-10 сполученням «Стрий - Івано-Франківськ - Чернівці - КПП «Мамалига», зі сторони м. Коломия в напрямку с. Заболотів, в с. Матеївці Коломийського району Івано-Франківської області, допустила наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , який керуючи велосипедом рухався в попутному їй напрямку.

Вказана обставина визнається учасниками справи.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що в задоволенні позову слід відмовити через відсутність її вини з огляду на таке.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Така правова позиція міститься у Постанові ВС від 26.04.2022 року у справі 184/1641/20.

Умислу потерпілого відповідачкою не доведено.

З урахуванням викладеного, глибини перенесених близькими загиблого моральних страждань пов`язаних з втратою батька і чоловіка, а також з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, який слід стягнути на користь ОСОБА_1 становить 100000 гривень, а на користь ОСОБА_2 150000 гривень.

Тому, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

VI. Судові витрати.

Щодо судових витрат, то суд вважає за необхідне, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору в дохід держави, зважаючи на задоволення вимоги позивача в повному обсязі, оскільки позивач при звернені до суду з позовною вимогою про відшкодування шкоди був звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту другого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 11, 15, 16, 22, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 19, 76-89, 141, 174, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279-284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, в розмірі - 100000 (сто тисяч) гривень, та на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, в розмірі - 150000 (сто п`ятдесять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1211,20 гривень судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: Васильковський В. В.