ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 693/251/25
Провадження № 22-ц/821/1249/25
категорія: 304030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Гончар Н. І., Карпенко О. В.,

секретаря Глущенко І. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Фермерське господарство «Степ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 01 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Степ» про повернення земельної ділянки, стягнення орендної плати та земельного податку, у складі: головуючого судді Защитинської Т. І., повний текст рішення складено 08 травня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ФГ «Степ» про повернення земельної ділянки, стягнення орендної плати та земельного податку.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона має у власності земельну ділянку площею 2,36 га із кадастровим номером :03:001:0546, яка знаходиться на території Жашківської міської ради.

Зазначає, що 16.03.2017 нею укладено договір оренди земельної ділянки із ФГ «Степ» строком до 31.12.2023.

12.06.2023 вона письмово повідомляла ФГ «Степ» про відмову від продовження договору оренди земельної ділянки від 16.03.2017.

У вересні 2023 року вона письмово повідомляла відповідача про відмову від продовження договору оренди.

Однак відповідач не повернув їй земельну ділянку, мотивуючи тим, що восени 2024 року на земельній ділянці проведено агротехнічні роботи, а саме посіяна озима пшениця, і земельну ділянку їй поверне після збору врожаю, весною 2024 року ПП «Землеекспертцентр» намагалось винести її земельну ділянку в натуру та встановити межові знаки, проте такі роботи не були проведені через наявність на земельній ділянці посівів пшениці.

У вересні 2024 року ФОП ОСОБА_2 виділила земельну ділянку в натурі та встановила межові знаки, які 29.09.2024 були знищені.

Вважає, що її земельну ділянку продовжує використовувати відповідач, а тому земельну ділянку слід їй повернути.

Також зазначає, що за 2024 рік нею сплачено земельний податок в сумі 1124,20 грн, проте земельною ділянкою вона не користувалась.

Крім того, вважає, що відповідач має сплатити їй за 2024 рік орендну плату за користування земельної ділянки в сумі 25000 грн, що встановлена в розмірі від грошової оцінки земельної ділянки в сумі 95596,19 грн.

Збільшивши позовні вимоги, остаточно просила зобов`язати ФГ «Степ» повернути земельну ділянку. Стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 земельний податок з фізичних осіб, згідно податкового повідомлення від 20.08.2024 в сумі 1124,20 грн та 25000 грн орендної плати за користування земельною ділянкою в 2024 році.

Стягнути із ФГ «Степ» судові витрати пов`язані із розглядом справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 01 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ФГ «Степ» на користь ОСОБА_1 1124,20 грн сплаченого нею земельного податку за 2024 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ФГ «Степ» на користь держави судовий збір за одну задоволену позовну вимогу майнового характеру в сумі 1211,20 грн.

Решту судових витрат по даній цивільній справі віднесено на рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами позовні вимоги про повернення земельної ділянки та стягнення із відповідача 25000 грн орендної плати за користування земельною ділянкою в 2024 році.

Суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача сплаченого позивачем земельного податку в сумі 1124,20 грн за 2024 рік є обґрунтованою, оскільки судом встановлено, що по вересень 2024 року спірну земельну ділянку використовував відповідач, за що і сплатив позивачці орендну плату.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 30 травня 2025 року, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, просить скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 01 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не враховано, що керівник ФГ «Степ» фактично не передав їй земельну ділянку, не виорав її, не встановив межі між її земельною ділянкою та ділянками, які перебувають у користуванні відповідача, не встановив межі дороги до її земельної ділянки, засіяв дорогу для під`їзду до її ділянки.

25 червня 2025 року надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від представника ФГ «Степ» - адвоката Ситника Т. А. в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи наведені в апеляційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно з витягом з державного реєстру речових прав від 16.01.2024 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,36 га із кадастровим номером :03:001:0546, 20.03.2017, зареєстрований договір оренди від 16.03.2017 із ФГ «Степ» строком дії до 31.12.2023 (а.с. 8).

Відповідно до договору оренди від 16.03.2017 строк його дії до 31.12.2023 (п. 3.1.), розмір орендної плати 5,5 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки (п.4), умови повернення земельної ділянки (п.7) та інші права і обов`язки сторін, які стосуються строків сплати орендної плати, переважного права на продовження оренди та інше (п.9) (а.с. 54-55).

ФГ «Степ» листом від 09.01.2024 № 0901 повідомив ОСОБА_1 про те, що на земельній ділянці із кадастровим номером :03:001:0546 станом на 29.12.2023 здійснено агротехнічні роботи, земельну ділянку їй передадуть після збору врожаю в 2024 році, також із позивачем буде проведений розрахунок за використання земельної ділянки в 2024 році згідно із умовами договору оренди від 16.03.2017 (а.с. 64).

Із листа ПП «Землеекспертцентр» від 01.03.2024 № 46 вбачається, що на час обстеження земельної ділянки виявлено посіви озимої пшениці, які належать іншій особі, найбільш вірогідно колишньому орендарю земельної ділянки ФГ «Степ» (а.с. 49).

ОСОБА_1 20.08.2024 сплатила земельний податок, з урахуванням вартості поштових послуг, в сумі 1124,20 грн, що підтверджується копією фіскального чека (а.с. 78).

22.08.2024 ФГ «Степ» сплачено ОСОБА_1 орендну плату в сумі 6470,17 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції від 22.08.2024 (а.с. 82).

ФОП ОСОБА_2 у вересні 2024 року проведено роботи по встановленню меж спірної земельної ділянки в натурі (а.с 14).

29.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу поліції із заявою про знищення межових знаків на її земельній ділянці (а.с. 15).

18.10.2024 заява ОСОБА_1 розглянута ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області про що складена довідка (а.с. 16).

Із листа Жашківської міської ради від 07.11.2024 № 01-26/к-113 вбачається, що 01.11.2024 робочою комісією міської ради проведено обстеження спірної земельної ділянки та виявлено, що 4 межові знаки, які встановлені ФОП ОСОБА_2 20.09.2024 відсутні (а.с. 59).

28.03.2025 ОСОБА_1 звернулась до ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області із заявою та просила спільно обстежити спірну земельну ділянку, яку з її слів незаконно обробляє ФГ «Степ». В ході реагування на це повідомлення здійснено спільний виїзд із позивачем на земельну ділянку та проведено обстеження, внаслідок чого встановлено, що земельна ділянка не оброблена, межові знаки відсутні та відсутній під`їзд до земельної ділянки, зазначені обставини підтверджуються довідкою від 23.04.2025 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 (а.с. 108).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером :03:001:0546 станом на 06.04.2023 становить 95596,19 грн (а.с. 77).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Зокрема, відповідач ФГ «Степ» повідомлений через систему «Електронний суд», підтвердження чого міститься в матеріалах справи.

Разом з тим, скаржнику ОСОБА_1 поштова кореспонденція направлялась судом за адресою вказаною в апеляційні скарзі (вул. Червона Рута, 102, м. Жашків Черкаської області, 19201), при цьому інших адрес проживання чи роботи скаржника матеріали справи не містять, проте не була вручена з причин «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до положень ст. 130 ЦПК України є належним повідомленням.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява №326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, §27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», №26976/06).

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі № 554/154/22 звертала увагу, що у процесуальному законодавстві принцип диспозитивності реалізується через засадниче правило «ne eat judex ultra petita partium» - немає суду за межами вимог сторін. Тобто у судовому процесі потрібно виходити з того, що саме стороні належить право обрати та визначити цілі свого звернення до суду. Суд не вправі змінювати обране особою спрямування, а помилка у праві має наслідком відмову у задоволенні вимог процесуального звернення або інші несприятливі правові наслідки. Вихід суду за межі заявлених доводів та вимог процесуального звернення конкурує з принципом змагальності, оскільки жодна сторона судового процесу не повинна спростовувати те, на що інша сторона не посилалася (п. 87, п. 88).

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що після закінчення строку договору оренди, вона зверталась до відповідача із ціллю повернути земельну ділянку, але отримала відмову, тому, посилаючись на ст. 152 ЗК України, просила суд повернути їй земельну ділянку.

Частиною ч. 4 ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, ЗУ «Про оренду землі».

Згідно із ст. 34 ЗУ «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,36 га із кадастровим номером :03:001:0546, 20.03.2017, яка розташована в одному масиві земель сільськогосподарського призначення, земельних ділянок, що належать на праві власності, користування (оренди) іншим особам.

Договором оренди від 16.03.2017 встановлено строк його дії до 31.12.2023.

Згідно з листом від 09.01.2024 № 0901 ФГ «Степ» повідомив ОСОБА_1 про те, що на земельній ділянці із кадастровим номером :03:001:0546 станом на 29.12.2023 здійснено агротехнічні роботи, земельну ділянку їй передадуть після збору врожаю в 2024 році, також із позивачем буде проведений розрахунок за використання земельної ділянки в 2024 році згідно із умовами договору оренди від 16.03.2017.

Разом з тим, станом на вересень 2024 року ФОП ОСОБА_2 , за заявою ОСОБА_1 , виділила спірну земельну ділянку в натурі та встановила межові знаки, які зникли, на час розгляду цивільної справи в суді земельна ділянка не обробляється.

Вказана обставина також підтверджується довідкою від 23.04.2025 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 , складеної службовою особою ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Київській області.

Встановлено, починаючи із вересня 2024 року відповідач не використовує належну позивачу земельну ділянку, що не спростовано нею.

На ряду з цим, доводи ОСОБА_1 зводяться до того, що вона не може користуватись належною їй земельною ділянкою через відсутність під`їзних доріг та зникнення межових знаків.

Отже, суд першої інстанції, виходячи із заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, що відповідач з вересня 2024 року та на час звернення до суду з даним позовом не обробляє земельну ділянку позивача, а доводи ОСОБА_1 фактично зводяться до наявності перешкод у доступі до її земельної ділянки, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимоги про повернення земельної ділянки.

Щодо стягнення із відповідача орендної плати за 2024 рік у розмірі 25000 грн та земельного податку, слід зазначити наступне.

Відповідно до копії платіжної інструкції від 22.08.2024 ФГ «Степ» сплатив ОСОБА_1 орендну плату в сумі 6470,17 грн за 2024 рік.

Згідно з умовами договору оренди від 16.03.2017 розмір орендної плати складає 5,5 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки (п. 4).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером :03:001:0546 станом на 06.04.2023 становить 95596,19 грн.

Факт отримання орендної плати за 2024 рік ОСОБА_1 не спростувала та не довела підстав для стягнення із відповідача 25000 грн орендної плати за користування земельною ділянкою в 2024 році, що вірно встановив суд першої інстанції.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 земельного податку в сумі 1124,20 грн за 2024 рік, суд керувався тим, що ФГ «Степ» по вересень 2024 року використовувало спірну земельну ділянку, за що і сплатило позивачу орендну плату, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати, які вона понесла по утриманню земельної ділянки.

Апеляційний суд погоджується із даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормами п. 14.1.72, 170.1, 168.1.1 ПК України врегульовано порядок утримання податків орендодавця з його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Відповідно до п.п. 170.1,1 п. 170.1 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Згідно з пп. 168.1.1 п.168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку у відсотку, визначену ст. 167 ПК України, і ставку військового збору 1,5 відсотки, встановлену п.п. 1.3 п. 161 підр. 10 розд. XX ПК України.

Водночас, перевіряючи вимоги апеляційної скарги в приведеній частині, колегія суддів враховує те, що ФГ «Степ» у відповідній частині рішення суду першої інстанції не оскаржувало.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 01 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 28 серпня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: Н. І. Гончар

О. В. Карпенко