Справа № 302/1171/25
Провадження № 2/302/467/25
01.09.2025 селище Міжгір`я Закарпатської області
Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого, судді Пухальського С. В.,
за участю секретаря судового засідання Сита Л. М.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гренджа Вікторія Юріївна до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за законом,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої її представник зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 .
Після смерті батька позивачка прийняла спадщину шляхом постійного спільного проживання з ним на момент відкриття спадщини.
До складу спадкового майна померлого входять: житловий будинок у АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки:
- площею 0,15 га, яка розташована в межах населеного пункту за тією ж адресою, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку;
- площею 0,4818 га в урочищі «Лаз», з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, в межах населеного пункту Міжгір`я.
Однак приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області відмовив у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що її зареєстроване місце проживання відрізнялося від зареєстрованого місця проживання померлого батька, а отже, на думку нотаріуса, вона вважається особою, яка пропустила строк для прийняття спадщини за законом. Це незважаючи на те, що фактичне місце проживання позивачки та її батька було спільним.
У зв`язку з цим приватний нотаріус рекомендував звернутися до суду з позовом для вирішення питання оформлення спадкових прав.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з позовною заявою про встановлення факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.
Ухвалою суду від 19.08.2025 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
Представник позивачки подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та участі її довірительки. У поданій заяві зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у поданій позовній заяві.
Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову.
Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до таких висновків
Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 11).
Сімейні стосунки між позивачкою та померлим підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 12, 13).
Після смерті ОСОБА_2 , відкрилася спадщина на нерухоме майно померлого, а саме:
- житловий будинок в АДРЕСА_1 , який побудований в 1960 році, на земельній ділянці площею 0,15 га, свідоцтво про право власності на даний житловий будинок за життя ОСОБА_2 не видавалось, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Міжгірської селищної ради від 26.02.2020 та інформацією з КП «Міжгірське БТІ» Міжгірської селищної ради від 30.05.2025 (а.с. 26, 19);
- земельні ділянки: площею 0,15 га, яка знаходиться в межах населеного пункту по АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку; площею 0,4818 га в урочищі «Лаз», цільове призначення для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту Міжгір`я, які були виділені та передані безоплатно у приватну власність гр. ОСОБА_2 , на підставі рішення 8-ї сесії 24 скликання Міжгірської селищної ради народних депутатів від 27.05.2003 «Про виділення, передачу у приватну власність та користування земельних ділянок» (а.с. 37).
За життя, ОСОБА_2 , заповітного розпорядження не залишив, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 16).
Згідно довідки виконавчого комітету Міжгірської селищної ради від 19.12.2024 за № 16-08/1303, на час смерті ОСОБА_2 , 1923 року народження, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але постійно до дня смерті проживав за адресою: АДРЕСА_2 та був постійним мешканцем АДРЕСА_2 . На день смерті ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_2 проживали: ОСОБА_1 , 1949 р.н., - дочка померлого, ОСОБА_3 , 1973 р.н., - онука померлого, ніхто інший не проживав (а.с. 18).
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Дунаєва Ю. М. із заявою про видачу свідоцтва на спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Нотаріус встановив, що на час смерті спадкодавця місце реєстрації ОСОБА_1 не збігалося з місцем реєстрації батька, тому вважав, що вона пропустила строк прийняття спадщини, незважаючи на фактичне спільне проживання.
У зв`язку з цим, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва та рекомендував звернутися до суду (а.с. 14).
Із системного аналізу пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов?язки інших осіб або за наявності інших спадкоємців і спору між ними розглядаються судами за правилами позовного провадження.
Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України).
Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.
Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України.
Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України).
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Матеріалами справи підтверджено, що на момент відкриття спадщини позивачка фактично проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою. Відповідно до положень частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України вона вважається такою, що прийняла спадщину.
Крім того, встановлено, що спадкодавець за життя набув право власності на майно, яке стало предметом спадкування.
З огляду на наведені обставини, визнання позову відповідачем, а також відсутність даних про порушення прав чи законних інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
Визнання позову відповідачем прийняти.
Позовну заяву задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання (більше шести місяців) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , 1923 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини до майна померлого батька ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , у порядку спадкування за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_2 , 1923 року народження, право власності на нерухоме майно:
- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,4818 га в урочищі «Лаз» в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатська область, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які належали за життя померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , згідно рішення Міжгірської селищної ради 8-ї сесії, 24 скликання, від 27.05.2003 «Про виділення, передачу у приватну власність та користування земельних ділянок».
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Пухальський С. В.