Справа № 577/3317/25
Провадження № 2/577/1191/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Кузнєцовій О.Л.

з участю представника Матях Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що він працював у виробничому підрозділі Локомотивне депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» 33 роки 02 місяці та 29 днів, звідки звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на пільгових умовах. Однак, 11.11.2024 року при звільненні йому не були виплачені належні та гарантовані до виплати кошти відповідно до колективного договору, укладеного між адміністрацією та профспілковим комітетом первинної профспілкової організації виробничого підрозділу Локомотивне депо Конотоп, а саме: одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків; додаткова матеріальна допомога в розмірі трьох середньомісячних заробітків за сумлінну працю; матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 - 2023 роки. Станом на день його звільнення з роботи його середньомісячний заробіток становив 19 537 грн. 32 коп., відповідно в день звільнення роботодавець мав виплатити йому одноразову матеріальну допомогу в розмірі 97 686 грн. 60 коп., проте роботодавець не виплатив належні йому кошти, виплата яких гарантована колективним договором. Стаж його роботи на залізничному транспорті становив на день звільнення 33 роки 2 місяці та 29 днів, а звільнився він в межах двомісячного строку після настання 55 років, роботодавець в день звільнення мав виплатити йому гарантовану колективним договором додаткову матеріальну допомогу у розмірі 3 додаткових середньомісячних заробітків, що становить 58 611 грн. 96 коп., проте додаткова матеріальна допомога йому не було виплачена в день його звільнення, як і у випадку і з одноразовою матеріальною допомогою. Крім того, одним із пунктів колективного договору, укладеного у виробничому підрозділі локомотивне депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця», встановлений обов`язок роботодавця надавати працівникам підприємства один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на день подання заяви. Працюючи на посаді помічника машиніста електровоза у локомотивному депо Конотоп у 2022 році та 2023 році, він писав заяви про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі визначеному колективним договором, яка була адресована керівництву депо. Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2022 році становив 2 481 грн. 00 коп., сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав йому виплатити становила 14 886 грн. 00 коп., прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 році становив 2 684 грн. 00 коп., сума матеріальної допомоги на оздоровлення, яку роботодавець мав йому виплатити становила 16 104 грн. 00 коп. Однак, роботодавець в особі локомотивного депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» по сьогоднішній день належну йому матеріальну допомогу на оздоровлення не виплатив, тим самим не виконав свої зобов`язання за колективним договором, заборгувавши належні йому кошти, чим грубо порушив його трудові права з оплати праці, що гарантовані колективним договором та ст. 18 КЗпП України, знехтувавши його трудовими правами протягом тривалого проміжку часу, оскільки не дотримався вимог ст. 116 КЗпП України в частині проведення остаточного розрахунку в день звільнення. Відсутність розрахунку з ним в день його звільнення в частині виплати належної йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та 2023 рік становить 30 990 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року зі змінами затвердженими постановою Кабінетом Міністрів України № 957 від 08.09.2023 року п. 2 - для надання матеріальної (грошової) допомоги середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів (годин) за цей період. Середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи перед його звільненням склала 16 546 грн. 20 коп., а середньоденна заробітна плата згідно розрахунку складає 926 грн. 80 коп. У зв`язку з тим, що АТ «Українська залізниця» не провів з ним повний розрахунок при звільненні, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 182 дні, з АТ «Українська залізниця» підлягає стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який на момент звернення до суду з 12.11.2024 року по 09.06.2025 року, складає 168 667 грн. 60 коп. Кошти, які не були виплачені йому роботодавцем при звільненні входять до структури оплати праці (заробітної плати) згідно із діючим законодавством України. Вважає, що АТ «Укрзалізниця» безпідставно не провела з ним остаточного розрахунку в день його звільнення, чим порушила вимоги ст. 116 КЗпП України, за що передбачена відповідальність встановлена у ст. 117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача акціонерного товариства «Українська залізниця» Матях Н.І. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує, при ухваленні рішення просить врахувати відзив на позовну заяву (а.с. 39-47) та відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, представник відповідача звертає увагу суду, що позивачем пропущений строк на звернення до суду визначений ст. 233 КЗпп України.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 20.11.2000 року Конотопським МРВ УМВС України в Сумській області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Конотоп Сумської області (а.с. 8 - 11).

З копії колективного договору, укладеного між адміністрацією локомотивного депо Конотоп Північно-Західної залізниці та профспілковим комітетом на 2006 2010 роки, пролонгованого на 2011 2025 року вбчається, що колективний договір, укладений між локомотивним депо Конотоп Північно-Західної залізниці і профспілковим комітетом, який уповноважений на представництво трудового колективу, в якому закріплено соціальні гарантії та пільги як для працюючих працівників, так і тих, хто звільняється з роботи у зв 'язку з виходом на пенсію (а.с. 12, 13).

Згідно витягу з колективного договору між адміністрацією локомотивного депо Конотоп Південно-Західної залізниці та профспілковим комітетом на 2006 - 2010 роки, пролонгованого на 2011-2025 роки, у розділі соціальні гаранті встановлено, що у разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком па пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права, а також при звільненні на пенсію працівників, які набули цього права раніше та продовжують працювати протягом двох місяців з моменту прийняття даного доповнення - виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: чоловіків з 20 до 25 років та жінок з 15 до 20 років - 1 середньомісячний заробіток; чоловіків з 25 до 30 років та жінок з 20 до 25 років - 2 середньомісячні заробітки; чоловіків з 30 до 45 років та жінок з 25 до 30 років - 3 середньомісячні заробітки; чоловіків з 35 до 40 років та жінок з 30 до 35 років - 4 середньомісячні заробітки; чоловіків понад 40 років та жінок понад 35 років - 5 середньомісячних заробітків (а.с. 14, 15).

З копії витягу з колективного договору між адміністрацією локомотивного депо Конотоп Південно-Західної залізниці та профспілковим комітетом на 2006 - 2010 роки, пролонгованого на 2011-2025 роки вбачається, що локомотивне депо Конотоп Південно-Західної залізниці зобов`язані надавати працівникам депо один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на день подання заяви, та надавати працівникам, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, один раз на рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на день подання заяви (а.с. 16).

Згідно копії наказу (розпорядження) № 88/ОС від 24.10.2024 року про припинення трудового договору, ОСОБА_1 , помічника машиніста електровоза, звільненого за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на пільгових умовах з компенсацією невикористаних днів відпустки за вислугу років, днів типової відпустки за роботу в шкідних умовах та виплатою одноразової матеріальної допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків за сумлінну працю на залізничному транспорті, передбачену р.8 п.8.7 колективного договору між адміністрацією локомотивного депо Конотоп Південно-Західної залізниці та профспілковим комітетом на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2024 роки зі змінами та доповненнями; матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року за 2022 рік, матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 6 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року за 2023 рік, відповідно до п.3.9 Колективного договору між адміністрацією локомотивного депо Конотоп Південно-Західної залізниці та профспілковим комітетом на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2024 роки, після отримання окремого рішення керівництва АТ "Укрзалізниця". Стаж роботи у галузі становить 33 роки 2 місяці 29 днів (а.с. 17).

З копії повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику про звільненні від 11.11.2024 року наданою виробничим підрозділом «Локомотивне депо Конотоп» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» вбачається, що ОСОБА_1 була нарахована та виплачена заробітна плата в розмірі 18 559 грн. 36 коп. та разові виплати в розмірі 14 000 грн. 00 коп. (а.с. 18).

Згідно довідки про середнью заробітну плату за вересень, жовтень 2024 року ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата в розмірі 16 546 грн. 20 коп (а.с. 19).

З розрахунку оплати середньої заробітної плати ОСОБА_1 за період з листопада 2023 року по жовтень 2024 року вбачається, що всього нараховано 156 298 грн. 52 коп., середня зарплата становить 19 537 грн. 32 коп., вихідна допомога 156 298 грн. 52 коп. (а.с. 20).

Відповідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.

Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше.

Так, судом встановлено, що позивач отримав наказ 11.11.2024 року, в якому містилось повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, які не відносяться до заробітної плати.

Ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, згідно якої основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за1 працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (за особливі чи шкідливі умови праці тощо).

З вищевикладеного вбачається, що окрім самого факту виконаної роботи, заробітна плата залежить від обставин виконання цієї роботи: об`єму виконаної роботи (згідно плану чи понад план), періоду виконання (в денний робочий час, в нічні часи, вихідні та святкові дні, терміново), часу виконання роботи (вчасно, згідно графіка, понад графік), умов виконання (шкідливі та особливі умови).

Аналізуючи зміст ч. 2 ст. 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Однак, оскільки до заробітної плати не відносяться матеріальна допомога, грошова винагорода з нагоди ювілею та грошова винагорода за сумлінну працю на залізничному транспорті, вагомий особистий внесок у його розвиток, а тому, до позовних вимог позивача застосовується строк визначений ст. 233 КЗпП України.

Позивач звернувся з позовом до суду 09.06.2025 року, тобто, з пропуском встановленого ст. 233 КЗпП України строку.

Згідно з ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст. 116), минуло не більше одного року.

Позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду за захистом порушених трудових прав.

В абзаці 1 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що встановлені ст. 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Указана судова практика є незмінною.

Для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

Подібний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 (провадження № 61-5845св19), від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20 (провадження № 61-18714св20).

Судом встановлено, що позивач пропустив строк на звернення до суду з цим позовом та при цьому не навів будь-яких поважних підстав щодо його пропуску.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки ним у судовому засіданні не доведено факт поважності порушення строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», юридична адреса 03150, м. Київ, вул.Єжи Ґедройця, 5, .

Суддя Буток Т. А.