№ 2/207/829/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року м.Кам`янське

Південний районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Бушанської О.В.

при секретарі Трохименко К.О.

за участю представника відповідача Пономаренко О.В. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу

за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 89355,75 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що між АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та ОСОБА_1 18.03.2018 укладено кредитний договір №001, на підставі якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 1000,00 грн, який пізніше було збільшено до 50900,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитну зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21.08.2024 складає 89 355,75 грн, з яких: заборгованість за кредитом 50977,97 грн, заборгованість за процентами 38 477,78 грн.

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У зв`язку із набранням 25.04.2025 чинності Закону України від 26.02.2025 №4273-IX "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська перейменовано на Південний районний суд міста Кам`янського.

У відзиві на позовну заяві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідач зазначає, що позивач не підтвердив належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами обставини справи та свої позовні вимоги.

Як вбачається з заяви № 001 від 18.03.2018 на приєднання до договору банківського обслуговування фізичних осіб на ім`я ОСОБА_1 був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Виписка з особового рахунку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ) не містить доказів наявності у ОСОБА_1 заборгованості. Матеріали справи не містять доказів, що особовий рахунок № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) відкривався на ім`я відповідача. Довідка про збільшення кредитного ліміту надана на рахунок № НОМЕР_3 , який не відповідає номеру рахунку вказаного в заяві № НОМЕР_5 від 18.03.2018 на приєднання до договору банківського обслуговування фізичних осіб на ім`я ОСОБА_1 .

Підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту не свідчить, що відповідачем було погоджено та встановлено банком відсотки саме у такому розмірі, який позивач просить стягнути як заборгованість за відсотками.

Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб містить волевиявлення на надання кредиту у 1 000 грн, але не більше. Щодо можливості банку самостійно підвищувати ліміт кредиту, умов інформування подібного підвищення через смс або умов відмови від встановленого кредитного ліміту шляхом написання саме особистої заяви заява № 001 не містить. Самостійно збільшуючи кредитний ліміт, позивач збільшує й реальну процентну ставку, що вочевидь є не справедливими діями з боку банку. Позивачем наданий суду Витяг з Публічної пропозиції ПАТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 10 червня 2017 року), затверджена Правлінням ПАТ "ПУМБ" протокол №653 від 30 травня 2017 року. Проте, не надано доказів, що саме ця редакція діяла станом на 18.03.2018, та що саме з нею був ознайомлений відповідач, також відсутні докази, які підтверджують що саме ця редакція Публічної пропозиції ПАТ "ПУМБ" на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб була розміщена в той час на сайті банку.

Відсутність детального розрахунку не підтверджує правильності нарахування відсотків за кредитним договором, наявності у позичальника боргу у розмірі, заявленого до стягнення кредитодавцем, не підтверджують її наявність, походження і розмір.

Банк явно несправедливо та безпідставно завищив проценти та вони є непропорційно великими в порівнянні з заявленою банком заборгованості за кредитом. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Представник відповідача вважає, що вказана справа не належить до територіальної підсудності Південного районного суду міста Кам`янського.

Ухвалою суду від 02.06.2025 задоволено клопотання представника відповідача Пономаренко О.В. про витребування доказів; витребувано з Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" оригінали письмових доказів для огляду, а саме: заяву № 001 від 18.03.2018 на приєднання до договору банківського обслуговування фізичних осіб; паспорт споживчого кредиту від 18.03.2018.

08.08.2025 на адресу суду від 02.06.2025 від позивача надійшла заява про долучення доказів, до якої додані оригінали документів, а саме: заяву №001 від 18.03.2018 на приєднання до договору банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту від 18.03.2018.

12.08.2025 у судове засідання з`явився представниця відповідача, яка надала відповідні пояснення.

Позивач у судове засідання не з`явився, у поданій заяві просить розглянути справу за відсутністю його представника.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2018 між ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви №001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладено кредитний договір, за умовами якого банк встановив позичальнику на її поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у розмірі 1000,00 грн; реальна річна процентна ставка складає 59,21%; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 1255,27 грн. 18.03.2018 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

У паспорті споживчого кредиту сторони погодили: тип кредиту: кредитна лінія; сума/ліміт кредиту 1000,00 грн; строк кредитування 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разу відсутності заперечень будь-якої із сторін; процентна ставка - 49% річних; загальні витрати за кредитом - 255,27 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки. комісії та інші платежі) - 1255.27 грн; реальна річна процентна ставка - 59,21 % річних.

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по кредитному договору №001 від 18.03.2018, встановлений відповідачу кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема 26.05.2023 кредитний ліміт збільшено до 50900,00 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №001 від 18.03.2018 вбачається, що загальний розмір заборгованості за цим договором становить 89355,75 грн, з яких заборгованість за сумою кредиту - 50877,97 грн, заборгованість за відсотками - 38 477,78 грн.

Відповідно до виписки з особового рахунку з 18.03.2018 по 21.08.2024 відповідач користувалась кредитними коштами та частково здійснювала платежі на погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за його користування.

22.08.2024 за вих.№КНО-44.2.2/555 позивач надіслав на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення), в якій просив погасити заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 89355,75 грн протягом тридцяти днів з дня отримання цього повідомлення.

Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язання вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1,2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами ч.1ст.1056-1 ЦК Українипроцентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Суд враховує, що під час укладення сторонами сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов для даного виду договорів, договір підписаний сторонами. Отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання. Підписавши кредитний договір, відповідач надала свою згоду на оплату усіх зазначених у ньому платежів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 50877,97 грн.

На час розгляду судом даної справи, відповідачем не надано належних та допустимих доказів погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 50877,97 грн.

Таким чином, відповідачем були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного погашення основної заборгованості за тілом кредиту.

Враховуючи викладене, встановивши факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасного погашення основної заборгованості за тілом кредиту, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 50877,97 грн.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за процентами у розмірі 38 477,78 грн.

Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 зазначено, що загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.10.202 у справі № 911/19/19, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.11.2023 у справі №204/5103/21 вказано, що "суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань".

Суд зауважує, що обґрунтований розрахунок позовних вимог, це такий розрахунок, який містить обчислення, порядок нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше) та підстави такого нарахування, передбачені законом або умовами угоди, відображення проведених оплат, тощо.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували правильність нарахування позивачем відсотків за кредитним договором, зокрема наданий позивачем розрахунок заборгованості не відображає розмір відсоткової ставки за користування коштами, яку застосовував банк, алгоритм нарахування відсотків.

Таким чином, суд позбавлений можливості здійснити перевірку правильності здійснених нарахувань заборгованості за процентами або провести власний розрахунок.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У поданому клопотанні представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру заборгованості за процентами у розмірі 38477,78 грн.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги недоведеність позивачем розміру нарахованих та заявлених до стягнення з відповідача розміру процентів за кредитним договором, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 38477,78 грн.

Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача про те, що договір від 18.03.2018 не містить строк повернення кредиту, оскільки ч.2 ст.530 ЦК УКраїни визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Письмова вимога про повернення кредитних коштів надіслана позивачем на адресу відповідача 22.08.2024, отже строк повернення кредитних коштів є таким, що настав.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачем збільшено кредитний ліміт без згоди відповідача, оскільки з виписки по особовому рахунку за період з 18.03.2018 по 21.08.2024 вбачається, що відповідач активно користувалась кредитними коштами, в тому числі і за збільшеним кредитним лімітом. Отже відповідач не заперечувала проти збільшення позивачем кредитного ліміту.

Щодо доводів представника відповідача про те, що вказана справа не належить до територіальної підсудності Південного районного суду міста Кам`янського, суд враховує наступне.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 дану цивільну справу передано на розгляд до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.01.2025 передано зазначену справу до Баглійского районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно зі статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Отже, повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

При цьому, дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Щодо вимоги відповідача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Положеннями ч.1,3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів, перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн представником позивача надані: платіжну інструкцію № від 02.05.2025; додаткову угоду №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.05.2025; договір про надання правничої (правової) допомоги від 02.05.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер на надання правничої допомоги; акт №1 прийому-передачі наданих послуг до додаткової угоди №1 від 02.05.2025 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.05.2025.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часткове задоволення позову, а також те, що у даній категорії справ вже сформувалася стала судова практика, що в свою чергу не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн, оскільки цей розмір судових витрат відповідає як критерію реальності понесення адвокатських витрат, так і критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст.141,258-259,263-265,268,279,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (04070, м.Київ, вул.Андріївська, буд.4, ) заборгованість у загальному розмірі 50877 (п`ятдесят тисяч вісімсот сімдесят сім) грн 97 коп, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,34 грн. В решті позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (04070, м.Київ, вул.Андріївська, буд.4, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В.Бушанська