КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/2294/25 Головуючий у суді І інстанції: Котлярова І.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Герасимова Петра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області Кононенко Оксани Едуардівни про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання права власності на спадкове майно, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області Кононенко Оксани Едуардівни про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання права власності на спадкове майно, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Разом із позовною заявою, до суду надійшла заява адвоката Герасимова П.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку кадастровий номер :01:283:0151, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), РНОМ 18.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :01:282:0006, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на 1/2 частку житлового будинку було набуто ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26.12.1974 року, а на земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 521403, виданого 26.12.2005 року. В процесі оформлення спадкового майна після смерті ОСОБА_3 з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.03.2025 року № 372/02-31 позивачу стало відомо, що житловий будинок за вказаною адресою був зареєстрований в Державному реєстрі за № 18 та потім в процесі був закритий та присвоєно нову адресу АДРЕСА_3 (РНОНМ за № 218) за іншою особою, тобто виділ відбувся з недотримання законодавства. Також було виявлено, що земельна ділянка була зареєстрована за кадастровим номером в Державному реєстрі за іншою фізичною особою (РНОНМ № 18), але об`єкт було закрито та переведено на інший РНОНМ з присвоєнням іншого кадастрового номеру. За вказаних обставин нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 . 09.03.2011 року ОСОБА_4 було придбано право власності на 1/2 частку житлового будинку. В подальшому в 2013 році ОСОБА_4 було подаровано ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, розташовану під будинком з кадастровим номером :01:283:0151, в той час як право власності на таку земельну ділянку належало ОСОБА_3 з 2005 року. Підстави набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку невідомі. В 2018 році відповідачем було здійснено оформлення права власності на весь житловий будинок, в тому числі на 1/2 частку, що належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, шляхом зміни адреси житлового будинку з № 40 на 40/1 . Зазначив, що відповідач не отримував згоду ОСОБА_3 або позивача, як спадкоємця співвласника будинку ОСОБА_3 на вчинення відповідних дій, жодних договорів про поділ, виділ, об`єднання часток в житловому будинку між відповідачем та ОСОБА_3 не укладались. Відтак, враховуючи, що право власності на житловий будинок і на земельну ділянку під житловим будинком зареєстровано за відповідачем, а тому у відповідача не існує перешкод для відчуження спірного майна, що може ускладнити виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Отже, з метою запобігання відчуженню відповідачем житлового будинку та земельної ділянки до закінчення розгляду справи, просить вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Герасимова П.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Герасимов П.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції не врахував ціну позову, обставини справи, вказані в позовній заяві, додані до позовної заяви докази та дійшов помилкових висновків про те, що заява є недостатньо обгрунтовано та безпідставно відмовив в задоволенні заяви, чим порушив ч. 2 ст. 149 ЦПК України. Натомість доводи заяви свідчать про те, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді арешту на будинок та земельну ділянку може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому в даній справі.

З вказаних підстав, представник апелянта вважає, що наявні підставі для скасування ухвали суду першої інстанції та винесення нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на спірне майно.

20 червня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Коломійця І.О., просив залишити апеляційну скаргу представника позивача без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що подана заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. У ній не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження спірного майна на користь третіх осіб і це призведе до утруднення виконання можливого рішення суду. Заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях, оскільки до заяви не долучено жодного доказу, який би свідчив про реальну можливість відчуження відповідачем спірного майна, а також доказів, які б підтверджували, вчинення таких дій на момент звернення заявником до суду із даною заявою. Посилання представника позивача на відсутність обтяження щодо спірного майна, може призвести до його відчуження відповідачем в будь-який час, суд першої інстанції оцінив критично, оскільки вважав, що такі доводи за відсутності доказів, не можуть опосередковано свідчити про намір відповідача відчужити спірне майно, щодо якого позивач просив накласти арешт.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За своєю правовою природою забезпечення позову є гарантією належного виконання рішення суду про задоволення позову та ефективного відновлення порушених прав позивача. Вжиття судом цих заходів встановлює до прийняття рішення по справі певні обмеження здійснення учасниками справи, зокрема відповідачами, цивільних прав.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову сторона позивача посилалась на те, що предметом її позову є визнання за позивачкою - ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :01:283:0151, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). А тому при невжитті заходів забезпечення і відчуженні відповідачем цього будинку та земельної ділянки відбудеться порушення її майнових прав, відновити які буде неможливо.

Предметом позову у даній справі є визнання спірного будинку за позивачем права власності на 1/2 частину цього будинку та витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :01:283:0151, тобто між сторонами по справі дійсно виник спір щодо визнання за позивачем майнових прав на частину спірного житла.

За таких обставин у випадку відчуження відповідачем спірного житлового будинку та земельної ділянки ускладниться або унеможливиться ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, а тому ці доводи скарги є обгрунтованими.

Разом із тим, відповідно до ч.3 третьої ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на все спірне майно є неспівмірним із заявленими позовними вимогами про визнання за позивачкою права власності на частину будинку, а також витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для часткового задоволення заяви представника позивача та забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, кадастровий номер :01:283:0151, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), РНОМ 18

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви адвоката Герасимова Петра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Герасимова Петра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву адвоката Герасимова Петра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, кадастровий номер :01:283:0151, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), РНОМ 18.

В іншій частині вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: державний реєстратор виконавчого комітету Калинівської селищної ради Броварського району Київської області Кононеко Оксана Едуардівна, РНОКПП: невідомий, адреса: 07451, Київська обл., Броварський район, с. Красилівка, вул. Європейська, буд. 2.

Повний текст постанови складено «28» серпня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко