ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7860/25 Справа № 214/6293/24 Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О.І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/6293/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року, яке ухвалене суддею Євтушенком О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 травня 2025року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» про захист прав споживачів, визнання нечесною підприємницьку практику щодо відмови у наданні інформації, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» надає послуги з управління і утримання багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживають у кв. АДРЕСА_2 , де мають зареєстроване місце проживання. Відповідно до п.22 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів» вони як споживачі у будь-який момент можуть замовити відповідну продукцію ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», не пов`язану з підприємницькою діяльністю, або виконання обов`язків найманого працівника, що співвідноситься з приписами п.п.6, 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Так, в силу закону, вони як споживачі мають право на: одержання від ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію товариства, її найменування (назву), кількість, дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; безоплатне одержання від ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» інформації про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, її споживчі властивості; безоплатне одержання від ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» детального розрахунку розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку; безоплатне одержання інформації про проведені управителем нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі. Зважаючи на те, що ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» не надало їм інформацію про перелік та обсяг наданих послуг з управління житловим будинком та послуг з його утримання за період з 01.02.2014 відповідно до поданих позивачами запитів від 26.07.2021, 10.09.2022, позивачі вважають, що таким чином товариство допустило порушення їх прав як споживачів внаслідок застосування по відношенню до них нечесної підприємницької практики, забороненої приписами ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Просили суд: визнати нечесною підприємницьку практику щодо відмови ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» у наданні їм інформації про перелік та обсяг наданих послуг з управління та утримання житлового будинку АДРЕСА_1 за період з 01.02.2014 до 14.09.2022 дати отримання ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» їх запиту від 10.09.2022; зобов`язати ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» надати їм інформації про перелік та обсяг наданих послуг з управління та утримання житлового будинку АДРЕСА_1 за період з 01.02.2014 до 14.09.2022.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційних скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просять колегію суддів скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність порушень прав позивачів, як споживачів, оскільки, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється нечесна підприємницька діяльність. Судом не було враховано, що ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» не надало позивачам інформацію про перелік та обсяг наданих послуг з управління житловим будинком та послуг з його утримання за період з 01.02.2014 відповідно до поданих позивачами запитів від 26.07.2021, 10.09.2022, що є порушенням їх прав та підлягає захисту у судовому порядку. Суд першої інстанції не надав належної оцінки заявленим позовним вимогам та всім доводам позивачів, які, у своїй сукупності, підтверджують застосування по відношенню до них нечесної підприємницької практики, забороненої приписами ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, суд безпідставно прийняв, як належний та допустимий доказ у справі, Договір №1406/05-18, який не посвідчений нотаріально, та взагалі не здійснював дослідження правових підстав здійснення ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» управління будинком з 01 лютого 2014 року до дати підписання Договору №1406/05-18.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, представник відповідача ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01.02.2014 ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» виконує функції управителя багатоквартирними будинками, спорудами або групою будинків і споруд частини Центрально-Міського р-ну м. Кривого Рогу на підставі договору, укладеного між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради та ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» від 18.11.2013.

ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» надає послуги з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією до багатоквартирного буд. АДРЕСА_1 на підставі договору про надання послуг з управління будинком від 03.06.2018 №1406/05-18, укладеного зі співвласниками багатоквартирного будинку в особі уповноваженого ОСОБА_3 відповідно до протоколу зборів співвласників від 03.05.2018. За умовами договору, ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» наділене функціями з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях, для забезпечення їх сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості.

Згідно з п.36 цього Договору, договір набуває чинності протягом одного місяця з моменту затвердження його умов загальними зборами співвласників багатоквартирного бу3дикну та підписання його уповноваженою загальними зборами співвласників особою. Договір укладається строком на один рік. Даний договір може бути пролонговано на той самий термін, якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна зі морфін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору (п.37).

За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , а відтак є споживачами послуг, що надаються ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», як управителем цього багатоквартирного будинку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаються на нечесну підприємницьку практику ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» щодо відмови у наданні їм інформації про перелік та обсяг наданих послуг з управління та утримання житлового будинку АДРЕСА_1 за період з 01.02.2014 до 14.09.2022 на їх запити від 26.07.2021, 10.09.2022.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зтого, що заявлені позивачами вимоги про визнання нечесною підприємницької практики щодо відмови ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» у наданні їм інформації про перелік та обсяг наданих послуг з управління та утримання житлового будинку АДРЕСА_1 за період з 01.02.2014 до 14.09.2022 на їх запити від 26.07.2021, 10.09.2022, не відповідають вимогами ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів». Викладене у позові мотивування та наведені ними доводи щодо порушення їх прав, як споживачів, є надуманими, не доводять факт будь-якого порушення їх суб`єктивних прав та інтересів з боку ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР». Будь-яких обмежень прав позивачів у наданні їм інформації про перелік та обсяг наданих послуг з управління та утримання житлового будинку АДРЕСА_1 за період з 01.02.2014 до 14.09.2022, їх вартість тощо, з боку відповідача допущено не було, оскільки, відповідачем надано суду докази належного розгляду цих запитів. Що стосується наданих позивачами копій відповідей ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» від 29.08.2023 №165, від 04.05.2023 №437, то суд зазначив, що вони стосуються розгляду звернень позивачів від 03.05.2023 та 10.07.2023, які не мають жодного відношення до запитів позивачів від 26.07.2021, 10.09.2022, з приводу яких ініційовано спір. За таких обставин, суд констатував у цій справі, що доводи позивачів є абсолютно абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу на жодні конкретні реальні індивідуально виражені цивільні права чи інтереси позивачів та свідчать про їх суб`єктивне, упереджене ставлення до діяльності ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», яку вони вважають нечесною підприємницькою практикою, задля штучного створення спору, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ст.1 п.14 Закону України «Про захист прав споживача» нечесна підприємницька практика це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Як слідує з п.4 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 неодноразово звертались до ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» з приводу різного роду питань, що стосуються діяльності Товариства, обслуговування будинку та прибудинкової території.

26.07.2021 позивачі направили на адресу ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» запит про надання такої інформації: 1) відомостей про правочини, на підставі яких товариство здійснює діяльність з утримання житлового будинку АДРЕСА_1 , та надає послуги з управління ним; 2) відомості про ціни ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» на послуги з управління житловим будинком та послуги з утримання житлового будинку, із зазначенням осіб, що затвердили (встановили, погодили) зазначені ціни та відповідно про дати їх затвердження (встановлення, погодження тощо); 3) відомості щодо переліку та обсягу наданих ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» послуг з управління житловим будинком та утримання за період з початку їх надання до дати отримання запиту; 4) відомості про осіб, які прийняли (приймали) від ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» послуги з управління житловим будинком та утримання за період з початку їх надання до дати отримання запиту; 5) відомості про підстави збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про їх особи (персональних даних) без їх відома, дозволу та згоди в умовах відсутності відповідних правочинів, а саме, без укладених між ними та ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» відповідних договорів про надання Товариством відповідних послуг.

Аналогічний запит від 10.09.2022 було направлено позивачами на адресу ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» 11.09.2022 засобами поштового зв`язку.

На кожне із звернень позивачам було надано відповідь із долученням копії договору про надання послуг з управління будинком від 03.06.2018, карток по виконаним роботам з 2014 до 2022 р.р.

Відповідь на запит позивачів від 26.07.2021 було надано ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» шляхом направлення засобами поштового зв`язку, однак лист повернуто із відміткою відділення поштового зв`язку 17.11.2021 «за закінченням терміну зберігання», так як позивачі не забрали лист з поштового відділення.

Відповідь на запит позивачів від 10.09.2022 було надано ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» 13.10.2022 за вих.№949 з додатками за переліком (а саме: долученням копії договору про надання послуг з управління будинком від 03.06.2018, карток по виконаним роботам з 2014 до 2022 р.р.), яку направлено засобами поштового зв`язку 14.10.2022.

Відповідь від 13.10.2022 №949 ОСОБА_1 отримав особисто 22.11.2022, про що є відповідна власноруч зроблена ним відмітка, без будь-яких зауважень.

Отже, доводи позивачів щодо ненадання ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» відповіді на їх звернення спростовуються матеріалами справи.

Частиною 1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення/ підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у ч.2 ст.16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВС від 05.06.2018 у справі №338/180/17), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19). Тобто ефективність способу захисту інтересу та права позивача визначається перш за все виходячи з змісту порушеного права за захистом якого він звернувся.

Так, заявлені позивачами вимоги про визнання нечесною підприємницької практики щодо відмови ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» у наданні їм інформації про перелік та обсяг наданих послуг з управління та утримання житлового будинку АДРЕСА_1 за період з 01.02.2014 до 14.09.2022 на їх запити від 26.07.2021, 10.09.2022, не відповідають вимогами ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів».

Викладене у позові мотивування та наведені позивачами доводи щодо порушення їх прав, як споживачів, є надуманими, не доводять факт будь-якого порушення їх суб`єктивних прав та інтересів з боку ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР».

Будь-яких обмежень прав позивачів у наданні їм інформації про перелік та обсяг наданих послуг з управління та утримання житлового будинку АДРЕСА_1 за період з 01.02.2014 до 14.09.2022, їх вартість тощо, з боку відповідача допущено не було, відповідачем надано суду докази належного розгляду запитів.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що суд безпідставно прийняв, як належний та допустимий доказ у справі, Договір №1406/05-18, який не посвідчений нотаріально, та взагалі не здійснював дослідження правових підстав здійснення ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» управління будинком з 01 лютого 2014 року до дати підписання Договору №1406/05-18, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Управитель протягом одного місяця після підписання з ним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (змін до нього) зобов`язаний надати або надіслати рекомендованим листом кожному співвласнику примірник такого договору (змін до нього), завірений підписом управителя.

Згідно ч.4 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» колективний договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем такої послуги особою, уповноваженою на це співвласниками, від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку. Такою уповноваженою особою може бути: співвласник багатоквартирного будинку; управитель багатоквартирного будинку; уповноважений орган управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку; правління житлово-будівельного кооперативу; інша фізична чи юридична особа, уповноважена рішенням співвласників (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку).

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що спеціальний закон яким регулюється порядок укладання договорів про надання комунальної послуги не передбачає його нотаріального посвідчення.

Крім того, нормами ЦК України також не передбачено вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору № 1406/05-18.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що з 01.02.2014 ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» виконує функції управителя багатоквартирними будинками, спорудами або групою будинків і споруд частини Центрально-Міського р-ну м. Кривого Рогу на підставі договору, укладеного між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради та ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» від 18.11.2013, а тому посилання в апеляційній скарзі щодо нез?ясування судом такиї обставин є надуманими.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повнота всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: