Номер провадження: 22-ц/813/1236/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС»

представник позивача Царюк Марія Зенонівна

відповідач ОСОБА_1

треті особи - ОСОБА_2 , державний реєстратор КП «Агенція Державної Реєстрації» Кушнерова Римма В`ячеславівна, державний реєстратор ДП «Центр обслуговування громадян» Драгомир Тетяна Юріївна, державний реєстратор відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Визирської сільської ради Лиманського району Одеській області Заїка Леся Олександрівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Царюк Марії Зенонівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року, постановлену у складі судді Луняченка В.О., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , державний реєстратор КП «Агенція Державної Реєстрації» Кушнерова Римма В`ячеславівна, державний реєстратор ДП «Центр обслуговування громадян» Драгомир Тетяна Юріївна, державний реєстратор відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Визирської сільської ради Лиманського району Одеській області Заїка Леся Олександрівна, про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» 26.07.2023 звернулось до суду з позовом ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , державний реєстратор КП «Агенція Державної Реєстрації» Кушнерова Римма В`ячеславівна, державний реєстратор ДП «Центр обслуговування громадян» Драгомир Тетяна Юріївна, державний реєстратор відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Визирської сільської ради Лиманського району Одеській області Заїка Леся Олександрівна, про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів, згідно якого просить суд визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Лиманської районної адміністрації Одеської міської ради Заїки Лесі Олександрівни про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 36907950 від 05.09.2017 та також скасувати запис №221666199 від 29.08.2017 про право власності на земельну ділянку №28/1 з кадастровим номером :34:012:60153 площею 0,0296 га, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 а також скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Римми Вячеславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46781414 від 09.05.2019 р., та скасувати запис №31470759 від 07.05.2019 про право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищевказані об`єкти нерухомості є іпотечним майном а іпотекодержателем є саме позивач, тому реєстрація за відповідачем ( який не є іпотекодавцем ) право власності на вказані об`єкти іпотеки на підставі рішення суду, яке у подальшому було скасовано , порушує право іпотекодержателя звернути стягнення на вказано іпотечне майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , державний реєстратор КП «Агенція Державної Реєстрації» Кушнерова Римма В`ячеславівна, державний реєстратор ДП «Центр обслуговування громадян» Драгомир Тетяна Юріївна, державний реєстратор відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Визирської сільської ради Лиманського району Одеській області Заїка Леся Олександрівна, про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів було відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що обраний стороною позивача, як іпотекодержателя майна право власності на яке перейшло з іпотекодавця за Договором Іпотеки до іншої особи, вимоги щодо скасування рішень про державну реєстрацію за такою особою права власності на об`єкти який є іпотечним майном, не є ефективним способом захисту порушеного права іпотекодержателя.

Суд, також не приймає як ефективний спосіб захисту інтересів позивача який є іпотекодержателем, посилання на наявність порушення прав власника майна ОСОБА_2 , оскільки , захист право власності у такому випадку покладається саме на власника , який має права звернення до суду із вимогами про витребування майна з чужого володіння, а у матеріалах справи відсутні повноваження позивача на представництва інтересів власника а також самі позовні вимоги не обґрунтовані зверненням саме в інтересах власника.

Обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок неодноразово робила Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у даному випадку факт обрання стороною позивача неефективного способу захисту свого права іпотекодержателя є підставою для відмови у задоволені позову без з`ясування та аналізу інших обставин на які посилаються сторони у своїх вимогах та запереченнях.

Доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням 11 квітня 2024 року ОСОБА_3 , звернулася з апеляційною скаргою безпосередньо до Одеського апеляційного суду, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , державний реєстратор КП «Агенція Державної Реєстрації» Кушнерова Римма В`ячеславівна, державний реєстратор ДП «Центр обслуговування громадян» Драгомир Тетяна Юріївна, державний реєстратор відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Визирської сільської ради Лиманського району Одеській області Заїка Леся Олександрівна, про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів задовольнити.

З рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року позивач не згоден повністю, та вважає, таким, що ухвалене з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню.

В поданій апеляційній скарзі скаржник звертає увагу суду на той факт, що рішенням Київського районного суду м. Одеси № 520/580/16-и взагалі не вирішувалося питання про визнання договору купівлі продажу земельної ділянки недійсним, рішення стосується лише будинку. Не зрозуміло яким чином реєстратор при наявності законного договору купівлі - продажу міг здійснити реєстрацію земельної ділянки по копії документу на сторонню особу.

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначає, що позивач ТОВ «Верра Фінанси» має звернуться з позовом про звернення на предмет іпотеки. Зазначає наступне

« Статтею 23 Закону № 898-IV визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статує іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов?язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За таких обставин, ураховуючи сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним відновленням прав кредитора у зв?язку зі скасуванням незаконного рішення є застосування передбаченої угодою сторін процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї з умов надання (отримання) кредиту».

Представник позивача звертав увагу суду у судовому засіданні не одноразово на той факт, що іпотекодавець у нас не змінився. Станом на час пред?явлення позову, розгляду позову і на даний час законним власником майна є ОСОБА_4 згідно договору купівлі - продажу будинку та земельної ділянки від 14.01.2010 року. Вказані кредитні договори є дійсним. Незаконною є реєстрація будинку та земельної ділянки за ОСОБА_1 . Суд пропонує подати позов до неналежного відповідача.

До того скаржник звертаю увагу суду на те, що спірний садовий будинок, розташований в АДРЕСА_3 , що складався в цілому з садового будинку під літ. «А», загальною площею 276,1 кв.м., жилою площею 94,4 кв.м., № 1-3 огорожі 14 січня 2010 року ОСОБА_1 продано ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. за р. № 25.

За ініціативою ОСОБА_1 в провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходилася справа № 520/580/16-ц, в межах якої заочним рішенням від 30.06.2016 р. договір купівлі-продажу від 14.01.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. за р. № 25 визнано недійсним.

Проте, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 05.12.2016 р. у справі

№ 520/580/16-ц: рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2016 р. - скасовано; ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В свою чергу, дублікат договору дарування від 22.02.2003 р, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О. за р. № 647, видано 27.04.2018 р. за р. № 511. Тобто, коли ОСОБА_1 вже продав садовий будинок ОСОБА_4 (14.01.2010 р.) та його було передано в іпотеку. При цьому, як видно з вищевказаного, договір купівлі-продажу від 14.01.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Кобзарем О.Ю. за р. № 25, на підставі якого відбувся перехід права власності к ОСОБА_4 , - не визнано недійсним. Таким чином, зазначений договір є чинним й на теперішній час. Крім того, право власності на іпотечний садовий будинок за ОСОБА_1 зареєстровано 07.05.2019 р. (за спливом року після отримання дублікату). Тобто коли ОСОБА_1 вже знав про рішення Апеляційного суду Одеської області, яким договір купівлі-продажу від 14.01.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Кобзарем О.Ю. за р. № 25 - залишено в силі.

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказує, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про місце, час та дату судового засідання, проте до судового засідання не з`явились, відповідач ОСОБА_1 просив розглядати справу без його участі.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що обраний стороною позивача, як іпотекодержателя майна право власності на яке перейшло з іпотекодавця за Договором Іпотеки до іншої особи, вимоги щодо скасування рішень про державну реєстрацію за такою особою права власності на об`єкти який є іпотечним майном, не є ефективним способом захисту порушеного права іпотекодержателя.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідають виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримав право власності на садовий будинок 212,5 кв.м., та земельну ділянку площею 0,0296 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування від 22.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О. за реєстраційним номером: 647 ( підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно №171551348 від 21.12.2007 ).

11.07.2005 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності серії ЯБ №295522, на вказану земельну ділянку ( кадастровий номер :34:012:0153 ) виданий Одеським міським управлінням земельних ресурсів, який зареєстрований за №48 від 11.07.2005.

25 грудня 2007 року між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» та ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_6 , було укладено Генеральну Кредитну Угоду № 10.01-40/289 від 25.12.2007 року та в її рамках Кредитний договір № 011/0321/10/08460 від 25 грудня 2007 року, відповідно до умов яких ОСОБА_1 був наданий кредит у сумі 610 000 доларів США для рефінансування залишку заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником в ТзОВ «СоцКомБанк» (КД № 014//1-795 від 20.08.2007 року). Дані документи з боку позивача були підписані ОСОБА_6 на підставі довіреності від 07.12.2007 року, посвідченої в Австрії. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки № 10.01-40/289/1, згідно умов якого передано в іпотеку банку садовий будинок АДРЕСА_3 разом з земельною ділянкою на якій він знаходиться.

04.12.2009 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено заочне рішення у цивільної справі №2-7197/2009 за позовом, поданим Таргоніним Д.М. в інтересах ОСОБА_1 , до Одеської міської ради про визнання права власності на реконструйований садовий будинок АДРЕСА_1 , що розташований на земельний ділянці площею 0,0296 га, ділянка АДРЕСА_4 , загальної площею 276,1 кв.м., яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Додатковою угодою № 2 до Генеральної кредитної угоди № 10.01-40/289, укладеної 14 січня 2010 року між ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_7 , що діяв на підставі довіреності, посвідченої 04.12.2009 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяк Т.Ю. р/н 181, та ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» внесено зміни до Генеральної кредитної угоди про дострокове припинення строку дії Генеральної кредитної угоди у зв`язку із зміною позичальника по кредитному договору.

Додатковою угодою № 4 до Кредитного договору № 011/0321/10/08460, укладеною 14 січня 2010 року між ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_7 , що діяв на підставі довіреності, посвідченої 04.12.2009 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяк Т.Ю. р/н. 181, ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» та ОСОБА_2 було змінено сторону в зобов`язанні, у зв`язку з чим ОСОБА_8 був виведений як сторона з кредитного договору, а позичальником стала ОСОБА_9 .

На підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2010 року, укладеного між ОСОБА_7 , який діяв від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , остання придбала садовий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 276,1, площа земельної ділянки 296 кв.м. В п. 1.3 цього договору зазначено, що цей садовий будинок належить продавцю на підставі заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 04.12.2009 року. Продаж предмета іпотеки було здійснено з дозволу іпотекодержателя - ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» (правонаступником якого став ПУАТ «ФІДОБАНК»).

Також 14 січня 2010 року між ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 011/0321/10/08460/1, відповідно до умов якого було передано в іпотеку банку садовий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 276,1 кв.м та земельну ділянку на якій він знаходиться.

ОСОБА_1 із посиланням на те, що він позов не подавав та нікого не вповноважував на подання вказаного позову 27.06.2013 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення 04.12.2009 року по справі №2-7197/2009 . Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.11.2013 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 04.12.2009 року було скасовано, позов залишений без розгляду.

Далі, ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 та заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2015 року по справі №520/9563/15ц позов ОСОБА_1 було задоволено. Витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 садовий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3 , розташований на земельній ділянці 0,0296 га. Визнано за ОСОБА_1 право власності на садовий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3 , та складається з садового будинку, загальною площею літ. «А» - 212,5 кв.м., розташованого на земельній ділянці 0,0296 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 11.07.2005 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів.

Під час здійснення виконавчих дій 15.07.2016 року з примусового виконання зазначеного рішення від 02.12.2015 року на підставі виконавчого листа №520/9563/15ц, виданого Київським районним судом м.Одеси, було складено акт про те, що в приміщенні будинку знаходився ОСОБА_10 , але не перешкоджав виконанню рішення суду, і рішення було виконане. Проте в подальшому ОСОБА_10 , змінивши замок на вхідних дверях, вселився до будинку без законних підстав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2017 року по справі № 520/8421/16-ц було задоволено частково позов ОСОБА_1 . Усунуто перешкоди в здійсненні ОСОБА_1 права володіння та користування садовим будинком, загальною площею 212, 5 кв.м. та земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_3 , виселено ОСОБА_10 та вселено ОСОБА_1 у садовий будинок АДРЕСА_5 загальною площею 212, 5 кв.м., який розташований на земельній ділянці за вказаною адресою.

29 серпня 2017 року о 15 годині 14 хвилин 28 сек., (номер запису про право власності 22166199) державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Заїкою Л.О. на підставі копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 295522 від 11.07.2005 р., виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів за р. № 48, проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку АДРЕСА_5 . про що винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ін. № 36907950 від 05.09.2017 р. (о 11 год. 19 хв. 28 сек.).

07 травня 2019 року о 19 годині 26 хвилин 20 сек., (номер запису про право власності 31470759) державним реєстратором Комунального підприємства «АГЕНЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ» Кушнеровою Р.В. на підставі дублікату договору дарування від 22.02.2003 р, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О. за р. № 647 (дублікат від 27.04.2018 р. за р. № 511), проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на садовий будинок АДРЕСА_1 дорога, про що винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ін. № 46781414 від 09.05.2019 р. (о 13 год. 34 хв. 53 сек.).

Крім того 09 травня 2019 року о 15 годин 34 хвилини 48 сек. тим же державним реєстратором Кушнеровою Р.В. внесено зміни у розділ, в якому об`єкт нерухомого майна «садовим будинок» змінено на «садовий будинок АДРЕСА_4 », загальну площу об`єкта нерухомого майна з «276,1 кв.м.» змінено на «212 кв..м.», житлову площу з «94,4 кв.м.» на «74,8 кв.м.».

Рішенням Апеляційного суду Одеської області 20.09.2017 року по справі № №520/9563/15ц була задоволена апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та скасоване рішення Київського районного суду від 02 грудня 2015 року по справі №520/9563/15ц , з підстав того, що до складу учасників справи не було залучено іпотекодержателя.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі ПАТ «Фідобанк»), ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Кобзар О. Ю., ОСОБА_7 , про визнання недійсними: договору іпотеки від 14 січня 2010 року, додаткової угоди № 3 до кредитного договору від 13 січня 2010 року № 011/0321/10/08460, додаткової угоди № 4 до кредитного договору від 14 січня 2010 року № 011/0321/10/08460, додаткової угоди № 2 до генеральної кредитної угоди від 14 січня 2010 року № 1001-40/289.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року по справі № 520/9563/15ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.01.2022 року у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 було відмовлено та рішення залишено без змін..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, оскільки права іпотекодержателя на предмет іпотеки виникли, починаючи з грудня 2007 року, вони є дійсними станом на цей час, адже зміна власника не є підставою для визнання недійсним договору іпотеки. Доводи позивача про те, що ОСОБА_6 від його імені за довіреністю представляв його інтереси, у тому числі, ним укладені договори з ПАТ «Ерсте Банк», проте він не уповноважував довіреністю ОСОБА_6 представляти його інтереси, у тому числі при укладанні договорів з ПАТ «Ерсте Банк», суд визнав безпідставними, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що довіреність є сфальсифікованою та не може використовуватись, адже тягар доказування обставин покладається саме на позивача, виходячи із принципу змагальності сторін.

Рішенням Київського районного суду від 24.11.2020 року по справі 520/10154/19 ( набрало законної сили ) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Решетнікова Світлана Іванівна, Товариство з обмеженою відповідальністю « Морський клуб ТЦФ» були задоволені позовні вимоги та визнано недійсним договір іпотеки № 4930, посвідчений 25.12.2007 приватним нотаріусом м. Києва Решетнікової С.І., між ВАТ «ЕрстеБанк» та іпотекодавцем ОСОБА_1 , державний реєстр іпотек, № 6313512 від 25.12.2007 року, а також скасовані: запис про заборону: реєстраційний номер обтяження 6313297, зареєстровану 25.12.2007 приватним нотаріусом Решетнікової С.І., реєстровий № 4930к, садового будинку, житлової площі 74.8 кв.м, загальної площі 212.5 кв.м, за адресою АДРЕСА_3 власник: ОСОБА_1 , заборона від 25.12.2007 року за реєстровим № 4931 к.; запис про заборону: реєстраційний номер обтяження 6313495, зареєстровану 25.12.2007 приватним нотаріусом Решетнікової С.І., реєстровий № 4930к, земельної ділянки, площею 0,0296, за адресою: АДРЕСА_3 кадастровий номер; :34:012:0153 власник: ОСОБА_1 , заборона від 25.12.2007 року за реєстровим № 3932к ; запис про заборону: реєстраційний номер обтяження 6313512, зареєстровану 25.12.2007 приватним нотаріусом Решетнікової С.І., реєстровий № 4930к, садового будинку, житлової площею 74.8 кв.м, загальною площею 212,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 , земельної ділянки, площею 0,0296, за адресою: АДРЕСА_3 кадастровий номер; :34:012:0153 власник: ОСОБА_1 , з розміром основного зобов`язання: 610000,00 доларів США, додаткові дані: заборона від 25.12.2007 року за реєстровим №.4931к,3932к.

При розгляді справи судом було встановлено, що відповідно до висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім.. В.М. Корецького НАН України №126/1-а від 03.01.2018 року спірна довіреність не відповідає вимогам законодавства України, що діяло на грудень 2007 року по формі та не відповідає вимогам законодавства Австрії як по формі так і по змісту, у звязку із чим суд прийшов до висновку, що у судовому засіданні доведено факт невідповідності довіреності від 07.12.2007 року, яка посвідчено нотаріусом Маг. ОСОБА_11 , заступником громадського нотаріуса доктора Гаральда Прауна 11 грудня 2007 року та апостильована Окружним судом у громадських справах м. Грац, Австрія 12 грудня 2007 року за № 9266-25/07 законодавству України та Австрії а тому , на думку суду, наявні суттєві сумніви у дійсному волевиявленню з боку ОСОБА_1 на бажання укласти оспорюваний іпотечний договір та доручення ОСОБА_6 на представництво його інтересів під час укладання правочину, що є підставою для визнання недійсним спірного договору іпотеки.

02 червня 2020 року на підставі результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-04-1.3-000002-b від 07 травня 2020 року Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК». який є правонаступником Акціонерного банку «АЖІО», Відкритого акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕСТИЖ», Відкритого акціонерного товариства «ЕРСТЕ БАНК», Публічного, акціонерного товариства «ЕРСТЕ БАНК», Акціонерного банку «ФАКТОРІАЛ-БАНК», Відкритого акціонерного товариства «СЕБ БАНК», як Банк, та Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС», як Новий кредитор, уклали Договір № GL3N217657 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» набуло права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених в додатку № 1 до цього договору, включаючи Ф права вимоги до правонаступників боржників, за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорами) та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього Договору.

Згідно з п. 12 Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та Боржників/Поручителів/Іпотекодавців/Заставодавців, ПАТ «ФІДОБАНК» відступлено ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» права вимоги за такими договорами; Кредитний договір №011/0321/10/8460 від 25.12.2007 р. та Іпотечний договір №011/0321/10/08460/1 від 14.01.2010 р.

Відповідно до положень ст.ст. 512, 514, 516, 519 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків; у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням; якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (такий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16, також у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Якщо предметом іпотеки є право оренди чи користування нерухомим майном, що надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна, а також право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, право оренди земельної ділянки, яке відповідно до закону може бути відчужене, передано у заставу орендарем, а також право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи для забудови (суперфіцій), договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю такого права в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати таке право будь-якій особі у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

У частині першій статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (на момент здійснення реєстраційних дій в 2017 році) зазначено перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, а саме: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Колегія суддів зазначає, що 05.09.2017 державним реєстратором Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Заїкою Л.О. винесено рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (ін. № НОМЕР_1 ) на земельну ділянку АДРЕСА_5 .

Відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (на момент реєстрації права власності в 2019 році) для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.

Державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку була проведена державним реєстратором на підставі копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 295522 від 11.07.2005 р., виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів за р. № 48.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що даний об?єкт нерухомого майна вибув з власності ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 ще 14 січня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. за р. № 26.

У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов?язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов?язки підлягають виконанню (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц).

Державним реєстратором Комунального підприємства «АГЕНЦІЯ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ» Кушнеровою Риммою Вячеславівною 07.05.2019 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 дорога, на підставі дублікату договору дарування від 22.02.2003, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О. за № 647, виданого від 27.04.2018 за р. № 511.

Згідно зі статтею 53 Закону України «Про нотаріат» (редакції, чинній на момент прийняття рішення про реєстрацію права власності), У разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Державний нотаріальний архів чи державна нотаріальна контора видають також дублікати заповітів, які надійшли на зберігання від посадових осіб, зазначених у статті 40 цього Закону.

Отже, одним з обов?язків державного реєстратора є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а для перевірки цієї інформації з метою недопущення подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор повинен, зокрема, запитувати інформацію від органів, які відповідно до чинного на час оформлення прав законодавства проводили таке оформлення, вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо. Відповідний правовий висновок викладений, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 909/1286/19, від 04.02.2020 у справі № 914/520/18.

Колегія суддів також зазначає, що спірний садовий будинок, розташований в АДРЕСА_3 , що складався в цілому з садового будинку під літ. «А», загальною площею 276,1 кв.м., жилою площею 94,4 кв.м., № 1-3 огорожі 14 січня 2010 року ОСОБА_1 продано ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. за р. № 25.

За ініціативою ОСОБА_1 в провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходилася справа № 520/580/16-ц, в межах якої заочним рішенням від 30.06.2016 договір купівлі-продажу від 14.01.2010, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. за р. № 25 визнано недійсним.

Проте, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 05.12.2016 у справі № 520/580/16-ц: рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2016 - скасовано; ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В свою чергу, дублікат договору дарування від 22.02.2003, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О. за р. № 647, видано 27.04.2018 за р. № 511. Тобто, коли ОСОБА_1 вже продав садовий будинок ОСОБА_4 (14.01.2010 р.) та його було передано в іпотеку. При цьому, як видно з вищевказаного, договір купівлі-продажу від 14.01.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Кобзарем О.Ю. за р. № 25, на підставі якого відбувся перехід права власності к ОСОБА_4 , - не визнано недійсним.

Таким чином, зазначений договір є чинним й на теперішній час. Крім того, право власності на іпотечний садовий будинок за ОСОБА_1 зареєстровано 07.05.2019 р. (за спливом року після отримання дублікату). Тобто коли ОСОБА_1 вже знав про рішення Апеляційного суду Одеської області, яким договір купівлі-продажу від 14.01.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Кобзарем О.Ю. за р. № 25 - залишено в силі.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2015 року по справі №520/9563/15ц позов ОСОБА_1 , було задоволено та визнано право власності на садовий будинок, проте рішенням Апеляційного суду Одеської області 20.09.2017 року по справі № №520/9563/15ц була задоволена апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та скасоване рішення Київського районного суду від 02 грудня 2015 року по справі №520/9563/15ц , з підстав того, що до складу учасників справи не було залучено іпотекодержателя.

Відповідно на момент здійснення державним реєстратор дій, щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 на садовий будинок вищевказане судове рішення набрало законної сили.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

Відповідно на момент здійснення державної реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку 29 серпня 2017 року та проведення державної реєстрацію права власності на садовий будинок 07 травня 2019 року договір дарування та договір купівлі-продажу недійсним не визнавався.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права та обтяження припиняються.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що визнання та підтвердження державою факту набуття особою права власності на земельну ділянку та садовий будинок є неприпустимим, оскільки прямо суперечить положенням законодавства та порушує право власності ОСОБА_2 , та відповідно порушує права ТОВ «Верра Фінанс», як Іпотекодержателя.

Щодо способу захисту, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У підпунктах 11.82-11.85 постанови від 09 лютого 2022 року в справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.43-8.46 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16 (пункт 7.23) та від 16 листопада 2022 року в справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)).

Крім того, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 58 постанови від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15, пункті 23 постанови від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20 та підпункті 8.49 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 911/3135/20, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) наголосила, що державна реєстрація права власності передбачена законом як елемент позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. Водночас позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивача.

У згаданій постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту. Зважаючи на обставини цієї справи, які існували на момент звернення позивача з позовом та прийняття рішення судом першої інстанції, для захисту порушеного права власності позивача потрібно відновити становище, яке існувало до порушення.

Як вбачається з матеріалів справи іпотечним договором №011/0321/10/08460/1 від 14.01.2010 року п. 1.1. передбачено «Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотедавцем своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижчевказаних умовах.» (т. 1 а.с. 36).

Колегія суддів зауважує, що рішення державних реєстраторів позбавило ТОВ «Верра Фінанс», як Іпотекодержателя його права на звернення стягнення на предмет іпотеки за недоведеності порушення умов кредитного договору та існування заборгованості, порядку здійснення державної реєстрації прав тощо.

Відповідно колегія суддів з урахуванням обставин конкретної справи та за умови, якщо правовідносини щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер, вимога про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до відновлення становища, яке існувало до прийняття державним реєстратором відповідного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Судом першої інстанції вказані обставини не було враховано, що за таких обставин відсутні будь-які законні підстави для відмови у задоволенні позову.

З урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Верра Фінанс», заявлені ним задоволено, то судовий збір повинно бути компенсовано за рахунок держави на користь позивача (ч. 6 ст. 141 ЦПК України) в розмірі 5368, 00 (за 2 позовні вимоги немайнового характеру) + 8052,00 (за подання апеляційної скарги) = 13420,00 грн..

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що ґрунтуються на нормах процесуального та матеріального закону, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Царюк Марії Зенонівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , державний реєстратор КП «Агенція Державної Реєстрації» Кушнерова Римма В`ячеславівна, державний реєстратор ДП «Центр обслуговування громадян» Драгомир Тетяна Юріївна, державний реєстратор відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Визирської сільської ради Лиманського району Одеській області Заїка Леся Олександрівна, про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області Заїки Лесі Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36907950 від 05.09.2017 р., а також скасувати запис № 22166199 від 29.08.2017 р. про право власності на земельну ділянку № 28/1 з кадастровим номером :34:012:0153, площею 0,0296 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ..

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Римми Вячеславівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46781414 від 09.05.2019 р., а також скасувати запис № 31470759 від 07.05.2019 р. про право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 ..

Судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 13420,00 грн. компенсувати ТОВ "Верра Фінанс" (, 65012, м. Одеса, вул. Гімназична, буд. 11) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко