ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/1139/24Головуючий у 1-й інстанції Наумчук В.А.
Провадження № 22-ц/817/728/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та сторін: позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Вальчук М.М., третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу № 602/1139/24 за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 , на заочне рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2025 року, повний текст якого складено 12 травня 2025 року, ухваленого суддею Наумчуком В.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Лановецька міська рада Кременецького району Тернопільської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору військова частина НОМЕР_1 , про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вальчук М.М., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Лановецька міська рада Кременецького району Тернопільської області, ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позову посилається на те, що він та ОСОБА_3 з 23.07.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 12.08.2014 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у шлюбі народився син ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишила сім`ю і з тих пір проживає окремо, син залишився проживати разом із батьком. Із 2015 року відповідачка не виконує покладенні на неї законом обов`язки по вихованню неповнолітнього сина, не провідує його, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує. Крім цього, відповідачка ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Тому її слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Окрім того позивач зауважує, що з моменту розірвання шлюбу і по даний час ОСОБА_3 не надавала жодних коштів на утримання неповнолітнього сина. 13 вересня 2024 Лановецьким районним судом Тернопільської області судовим наказом стягнуто з ОСОБА_3 в користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Однак сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання сина, а тому просить змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2025 року залучено до участі у даній справі, третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору військову частину НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2025 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1211 гривень 20 копійок понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить скасувати заочне рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2025 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та прийняти нове, який відмовити у задоволені вказаної позовної вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що з 04.11.2024 року позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а тому він не може самостійно виховувати свого сина ОСОБА_4 .

Дитину ОСОБА_4 тимчасово влаштовано в сім`ю ОСОБА_2 (баба по батькові). Вказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи наказу Служби у справах дітей Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області від 07.11.2024 року № 34-т.

Тому, висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_4 перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 , який самостійно виховує сина, піклується про його здоров`я, навчання - не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи.

Усі докази на які посилався суд першої інстанції при прийнятті рішення, а саме довідки із школи, коледжу, лікарні, висновок служби у справах дітей Лановецької міської ради, були датовані до призову позивача на військову службу та були видані у серпні-вересні 2024 року.

В разі позбавлення батьківських прав матері ( ОСОБА_3 ), позивач (батько ОСОБА_1 ) набуде статусу військовослужбовця, який має (самостійно виховує та утримує) дитину віком до 18 років і отримає право (підставу) для звільнення з військової служби.

Отже, даний позов поданий з метою подальшого звільнення позивача з військової служби, а не для забезпечення прав та законних інтересів дитини.

Оскільки, ухилення від здійснення своїх батьківських (материнських) прав та виконання обов`язків зі сторони відповідачки мало місце задовго до призову позивача на військову службу, то позивач мав право і міг звернутися до суду з вимогою про позбавлення матері батьківських прав ще задовго до його призову на військову службу, починаючи з 2015 до листопада 2024 року.

Проте, починаючи з 2015 року і до його мобілізації позивач не подавав позову про позбавлення батьківських прав матері дитини, а звернувся до суду з таким позовом одразу після його призову на військову службу.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Вальчук М.М. подала відзив на апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , у якому зазначила, що зі змісту висновку комісії з питань захисту прав дитини Лановецької міської ради від 06.11.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 убачається, що відповідачка в телефонному режимі заявила, що не бажає підтримувати будь-які відносини з дитиною, а тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, комісія визнала за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Цей висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області № 291 від 15.11.2024.

Доводи представника в/ч НОМЕР_1 про «штучність» позову, поданого позивачем виключно з метою надання йому підстави для звільнення з військової служби є безпідставними та надуманими, не спростовуються жодними належними та допустимими доказами.

Матеріали справи не містять доказів того, що існували чи існують будь-які об`єктивні обставини, котрі перешкоджали (перешкоджають) матері спілкуватися зі своєю дитиною.

Відповідачка ОСОБА_3 під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції не з`явилася у жодне судове засідання, будь-яких заперечень усних чи письмових проти позову суду не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судових засідань. У телефонному режимі повідомила комісію з питань захисту дитини Лановецької міської ради про небажання спілкуватися із своїм сином, та не заперечила проти позбавлення батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_4 .

Наведене свідчить про те, що відповідачка самоусунулася від своїх батьківських обов`язків та свідомо ухиляється від їх виконання, внаслідок чого утратила психоемоційний зв`язок зі своїм неповнолітнім сином.

За таких обставин, оскільки матір свідомо і добровільно «пішла з життя своєї дитини» ще у 2015 році, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до нього та його внутрішнього світу, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти, що свідчить про свідоме ухилення від здійснення своїх батьківських (материнських) прав та виконання обов`язків зі сторони відповідачки, яке мало місце ще задовго до призову позивача на військову службу та введення воєнного стану на території України, що підтверджено належними, допустимими і достовірними доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а відтак, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін у справі, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а в іншій частині не переглядається судом апеляційної інстанції на предмет законності та обґрунтованості, оскільки не оскаржується.

Судом встановлено, що 23 липня 2007 року між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб. У сторін у справі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 17.11.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області (а.с. 10).

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 12.08.2014 у справі № 602/684/14-ц, шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано (а.с. 14).

Як вбачається із копії витягів з реєстру Лановецької територіальної громади № 2024/010317533 від 28.08.2024 та № 2024/010317402 від 28.08.2024 адреса місця проживання ОСОБА_1 з 13.08.2002 та ОСОБА_4 з 20.11.2008 є АДРЕСА_1 (а.с. 9,13).

23 серпня 2015 депутатом міської ради Борейко М.М. у присутності жителів м. Ланівці ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був складений акт на підтвердження того, що ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 не проживає, участі у вихованні сина ОСОБА_4 не приймає. ОСОБА_4 перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 (а.с.16).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання підтвердження того, що він дійсно виховує свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 без участі його матері до опікунської ради Лановецької міської ради, було вирішено надати висновок опікунської ради про те, що житель АДРЕСА_1 ОСОБА_1 виховує свого неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без участі його матері, що підтверджується копією виписки з протоколу № 8 від 10.09.2015 засідання опікунської ради Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області (а.с. 15).

Встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 , який самостійно виховує сина, піклується про його здоров`я, навчання. Мати ОСОБА_3 з 2015 року проживає в іншому місті, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавилася навчанням у школі, не цікавиться студентським життям сина, матеріально не допомагає, станом здоров`я не цікавиться, не навідує його, та не спілкується у достатньому обсязі. Наведене підтверджується копіями: Акта депутата міської ради від 28.08.2024 ОСОБА_7 , довідки № 105 від 29.08.2024 виданої директором школи Лановецької ЗСО І-ІІІ ступенів № 2 Рубець В.І., довідки № 127 від 28.08.2024 виданої директором Лановецької філії ДНЗ «Тернопільський професійний коледж з посиленою військовою і фізичною підготовкою» В. Ткачуком, відповіді на адвокатський запит № 117 від 02.09.2024 виданої головним лікарем КНП «Лановецький міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Л. Рудніцькою (а.с. 18-23).

Службою у справах дітей Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області встановлено, що ОСОБА_1 самостійно виховує неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Висновком служби у справах дітей Лановецької міської ради про визнання ОСОБА_1 таким, що самостійно займається вихованням неповнолітнього сина ОСОБА_4 № 22/01-15 від 02.09.2024, копія якого знаходиться у матеріалах справи (а.с. 17).

Судовим наказом Лановецького районного суду Тернопільської області від 13.09.2024 у справі № 602/860/24 наказано стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.24-25).

Як убачається із копії відповіді на адвокатський запит № 9389 від 06.03.2025 головного державного виконавця І. Байталохи Кременецького відділу ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та копії розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_3 згідно наказу № 602/860/24 від 13.09.2024, відповідачка аліменти на утримання сина не сплачує (а.с. 78-79).

Зі змісту висновку комісії з питань захисту прав дитини Лановецької міської ради від 06.11.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 убачається, що відповідачка в телефонному режимі заявила, що не бажає підтримувати будь-які відносини з дитиною, а тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, комісія визнала за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Цей висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області № 291 від 15.11.2024 (а.с. 25-26).

06 листопада 2024 року ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де проходить службу по даний час, що підтверджується довідкою № 3/5583 від 06.11.2024, виданою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 майором ОСОБА_8 та довідкою № 799 від 25.11.2024 т.в.о. командира в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_9 (а.с. 23, 81).

07 листопада 2024 року за наказом служби у справах дітей Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області № 34-т, неповнолітнього ОСОБА_4 взято на облік служби у справах дітей міської ради, як дитину, яка залишилась без батьківського піклування та тимчасово влаштовано в сім`ю ОСОБА_2 (баби по батькові), жительки АДРЕСА_1 , наведене підтверджується копією згаданого наказу (а.с. 17).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 тривалий період часу (близько десяти років) не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не цікавиться його життям, навчанням, внутрішнім світом, не спілкується з ним як особисто чи по телефону, не бере участі в його утриманні, не сплачує аліменти за судовим рішенням.

Наведене свідчить, що відповідачка самоусунулася від своїх батьківських обов`язків та свідомо ухиляється від їх виконання, внаслідок чого утратила психоемоційний зв`язок зі своїм неповнолітнім сином.

Таким чином, позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її дитини, від спілкування, виховання та утримання якої вона свідомо самоусунулася без будь-яких об`єктивних причин, буде в найкращих інтересах дитини, оскільки не покладатиме в майбутньому на ОСОБА_4 обов`язків, у т.ч. по утриманню своєї біологічної матері, яка знехтувала інтересами дитини, що відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності, а також моральним засадам суспільства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, із огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами першою-четвертою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків.

Тож позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.

Для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Як видно із матеріалів справи, що 23 серпня 2015 депутатом міської ради Борейко М.М., у присутності жителів м. Ланівці ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був складений акт на підтвердження того, що ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 не проживає, участі у вихованні сина ОСОБА_4 не приймає. ОСОБА_4 перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 .

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання підтвердження того, що він дійсно виховує свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 без участі його матері до опікунської ради Лановецької міської ради, було вирішено надати висновок опікунської ради про те, що житель АДРЕСА_1 ОСОБА_1 виховує свого неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без участі його матері, що підтверджується копією виписки з протоколу № 8 від 10.09.2015 засідання опікунської ради Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області.

Отже, у 2015 року було встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 .

Проте, як вбачається із матеріалів справи, що за період з 2015 року по 2024 рік ОСОБА_3 не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду жодного компетентного органу.

Отже, висновок суду першої інстанції, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо є безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

З 04.11.2024 позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 43 від 04.11.2024 Позивач звернувся у суд про позбавлення матері батьківських прав щодо сина лише 29.11.2024, тобто після його мобілізації до лав ЗСУ.

Також слід зазначити, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так і найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини.

Простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність матері призвела до розриву зв`язків між нею та її сином, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав щодо її сина.

Висновок комісії з питань захисту прав дитини Лановецької міської ради від 06.11.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Лановецької міської ради № 291 від 15.11.2024 є невмотивованим, оскільки, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав; не наведено даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків та не встановлені фактичні обставини свідомого умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина та можливі причини такого ухилення, і лише вказано, що ОСОБА_3 в телефонному режимі повідомила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав.

З огляду на відсутність даних про те, що збереження родинного зв`язку дитини з матір`ю є недоцільним, - колегія суддів вважає за потрібне відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахувати правовий висновок, який був висловлений у постанові КЦС ВС від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22 про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Разом з тим матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 недостатньо приділяє увагу щодо виховання та забезпечення неповнолітнього ОСОБА_4 , тому колегія судді вважає за доцільне попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в позові, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1, пунктів 1-3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 453,44 грн.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Заочне рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Лановецька міська рада Кременецького району Тернопільської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору військова частина НОМЕР_1 , про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) судовий збір сплачений за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1453,44 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 01 вересня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: М.В. Хома

Б.О. Гірський