Справа № 445/1301/20 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 22-ц/811/992/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника позивачів Савки Т.В., представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства "Золочівська центральна районна лікарня" на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року в складі судді Бакаїм М.В. в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства "Золочівська районна лікарня" Золочівської районної ради Львівської області, третьої особи ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю фізичної особи,-

встановив:

У липні 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до КНП "Золочівська районна лікарня" Золочівської районної ради Львівської області, з участю третьої особи ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю фізичної особи, просили стягнути з КНП "Золочівська районна лікарня" Золочівської районної ради Львівської області на користь позивачів 400 000,00 (чотириста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 48 років помер ОСОБА_7 , який був сином ОСОБА_1 , чоловіком ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . За вказаним фактом слідчим слідчого відділення Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області проведено досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000983 від 12.12.2015, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_8 , займаючи згідно з наказом від 18.07.1994 № 74 посаду лікаря хірурга хірургічного відділення Золочівської ЦРЛ, будучи відповідно до ст. 74 Основ законодавства України охорони здоров`я від 19.11.1992 медичним працівником із спеціальною освітою, а також маючи відповідно до п.п. 1-14 «Посадової інструкції лікаря-хірурга хірургічного відділення Золочівської центральної районної лікарні» затвердженої головним лікарем Золочівської ЦРЛ Бойко В.Я. та п.п. 1-14 «Посадової інструкції лікаря-хірурга приймального відділення Золочівської центральної районної лікарні», затвердженої головним лікарем Золочівської ЦРЛ Самчкуашвілі А.М., обов`язки по організації чи самостійному проведенню необхідних діагностичних-профілактичних процедур, клінічних обстежень та досліджень, встановлення діагнозу, надання невідкладної медичної допомоги хворим, вирішення питання щодо госпіталізації, кваліфікованому та своєчасному виконанні наказів, розпоряджень, нормативно-правових актів по своїй професійній діяльності, згідно п. «а» ч. 1 ст. 78 Основ законодавства України охорони здоров?я від 19.11.1992 зобов?язаний надати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу, неналежно виконував свої обов?язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для ОСОБА_7 у вигляді смерті.

Відповідно до підсумків комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0000983 за фактом смерті гр. ОСОБА_7 , 1967 року народження, № 204/18 від 24.09.2019 року, «відповідно до копій медичних документів, що містяться у наданих матеріалах кримінального провадження, а саме: Журналу реєстрації амбулаторних хворих ЗЦРЛ, гр. ОСОБА_7 22.10.2015 о 05:30 звертався за медичною допомогою до Золочівської ЦРЛ і йому був встановлений діагноз «Гострий гастрит». При повторному зверненні 23.10.2015 о 15:40 йому був встановлений діагноз «Гіпоглікемія. Абстінентний синдром».

В свою чергу, за даними макроскопічного («Висновок експерта № 80/2015 від 25.10.2015 на а.к.п. 70-71) та мікроскопічного дослідження шматочків внутрішніх органів трупа, проведеного у ході виконання даної судово-медичної експертизи («Висновку експерта №47») у ОСОБА_7 мав місце геморагічний панкреонекроз, що і призвело до його смерті. Тобто, діагноз, встановлений гр. ОСОБА_7 у Золочівській ЦРЛ, а отже і застосоване лікування, було неправильним».

Таким чином, у даному випадку, за умови вчасної госпіталізації (при першому 22.10.2015 о 05:30 чи повторному зверненні 23.10.2015 о 15:40) та проведенні відповідного обстеження, як мінімум ультразвукового дослідження органів черевної порожнини, прогноз для збереження життя ОСОБА_7 міг бути позитивним. Тобто, між настанням смерті гр. ОСОБА_7 і наданням йому медичної допомоги у Золочівській ЦРЛ існує прямий причинно-наслідковий зв?язок. Також комісія експертів окремо зазначила, що «відповідальність за надання медичної допомоги в Україні лежить на лікуючому або черговому лікарі».

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 13.05.2020 № 445/647/20, ОСОБА_5 звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 140 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України закрито.

Позивачі стверджують, що їм завдана моральна шкода, яку оцінюють в 400 000,00 гривень, яка полягає в тому, що через бездіяльність та неналежне виконання ОСОБА_5 своїх професійних обов?язків внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, що спричинило смерть їхнього сина, чоловіка та батька двох дітей, позивачі зазнали немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у їх житті: негативні переживання, тривога, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, обурення, що зумовило звернення з позовом до суду.

18 липня 2024 від представника позивачів, адвоката Савки Т.В. надійшла заява про збільшення позовних вимог, просив стягнути з КНП «Золочівська центральна районна лікарня» Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 864 000 (вісімсот шістдесят чотири тисячі) грн., стягнути з КНП «Золочівська центральна районна лікарня» Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 1 296 000 (один мільйон двісті дев?яносто шість тисяч) грн.; стягнути з КНП «Золочівська центральна районна лікарня» Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в розмірі 864 000 (вісімсот шістдесят чотири тисячі) грн.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року закрито провадження по справі № 445/1301/20 в частині позовних вимог ОСОБА_6 до Комунального некомерційного підприємства «Золочівська центральна районна лікарня» Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області, у зв`язку із смертю ОСОБА_6 .

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до КНП "Золочівська районна лікарня" Золочівської районної ради Львівської області, третьої особи ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю фізичної особи - задоволено.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Золочівська центральна районна лікарня» Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 864 000 (вісімсот шістдесят чотири тисячі) грн.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Золочівська центральна районна лікарня» Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 1 296 000 (один мільйон двісті дев?яносто шість тисяч) грн.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Золочівська центральна районна лікарня» Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в розмірі 864 000 (вісімсот шістдесят чотири тисячі) грн.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Золочівська центральна районна лікарня» Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області на користь держави судовий збір в розмірі 10 510,00 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень.

Рішення суду оскаржив представник КНП «Золочівська центральна районна лікарня» Барабаш В.Г., вважає, що таке підлягає скасуванню через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що більшість із обсягу оскаржуваного рішення позбавлено змісту, оскільки викладене у такому не стосується предмету спору, яким є стягнення моральної шкоди і головне доведення розміру такої.

На думку апелянта, суд самоусунувся від виконання своєї прямої функції, яку передбачено у ст. 23 ЦК України визначення розміру моральної шкоди, переклавши свої обов`язки на експерта-психолога, що прямо заборонено законом.

Покликаючись на правові висновки касаційної інстанції, зазначає, при розгляді такої категорії справ, суд з`ясовує наявність моральної шкоди, її вплив на життя позивача, факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину, зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач, обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.

Звертає увагу, що відшкодування моральної шкоди передбачає необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, і немає жодної згадки про висновок психологічного дослідження, як інструмент обґрунтованості суми компенсації.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди прямо пропорційно перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа.

В свою чергу, єдині докази, які суд поклав в основу рішення, це висновки експертів судової психологічної експертизи № 21587/22-61 від 19.04.2023, 21590/22-61 від 19.04.2023 та 21589/22-61 від 19.04.2023.

Покликається на те, що суд не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи.

Стверджує, що Методика психологічного дослідження, яка застосована при проведенні психологічної експертизи у даній справі, свідчить про неналежність висновків експертів, як доказів.

Зокрема, Методика не містить конкретики щодо розміру моральної шкоди.

З врахуванням практики Європейського суду з прав людини, вважає, що серед критеріїв повинна застосовуватися не математична методика, а морально-правові імперативи, такі як справедливість, розумність, добросовісність.

Варховуючи «правову визначеність», суд мав би виходить із подібних справ у подібних життєвих ситуаціях, тому розмір моральної шкоди є недоведеним, відтак у задоволенні позову потрібно відмовити.

Просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 рокута ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Провести розподіл судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивачів та їх представника на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер - права на медичну допомогу.

Так, у сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії (бездіяльність), які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Таким чином, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.

Оскільки, право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого непрофесійними діями лікарів, відповідача у справі, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності захворювання і причинного зв`язку між смертю і захворюванням, тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент, на час розгляду справи у суді.

Врахувавши усі обставини, суд дійшов висновку, що спричинена позивачам моральна шкода, завдана медичними працівниками КНП «Золочівська ЦРЛ» Золочівської районної ради Львівської області, тому повинна бути відшкодована КНП «Золочівська ЦРЛ» Золочівської районної ради Львівської області, оскільки завдана її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Зважаючи на те, що представником відповідача не було подано доказів на спростування висновку експертизи в частині відшкодування моральної шкоди, врахувавши характер і тривалість моральних страждань позивачів, у зв`язку із смертю рідної людини, істотність вимушених змін в їх життєвих стосунках, які назавжди втратили турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, суд вважав справедливим компенсацією перенесених моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини, яка визначена експертами та стягнув на користь: ОСОБА_1 864 000,00 грн., на користь ОСОБА_2 1 296 000,00 грн. та на користь ОСОБА_3 864 000,00 грн.

Також суд стягнув з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 10 510,00 гривень.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Судом встановлено, що батьками позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 18.05.2000 та НОМЕР_2 від 07.08.1993 (т. 1 а.с. 24-25).

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 27 жовтня 2015 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 48 років, актовий запис № 279 (т. 1 а.с. 20).

Відповідно до копій медичних документів, що містяться у справі, а саме Журналу реєстрації амбулаторних хворих ЗЦРЛ, ОСОБА_7 22.10.2015 о 05:30 звертався за медичною допомогою до Золочівської ЦРЛ і йому був встановлений діагноз «Гострий гастрит», призначено загальний аналіз сечі та діастазу, внутрішньом?язове введення розчину аналгіну -2,0, дімедролу 1,0 та метоклопраміду 2.0.

При повторному зверненні 23.10.2015 о 15:40 йому встановлений діагноз «Гіпоглікемія. Абстінентний синдром», призначено розчин кордіаміну 2.0, розчин глюкози 40% (доза не читабельна), вітамін С-2.0, ЕКГ, загальний аналіз крові.

За даними макроскопічного («Висновок експерта № 80/2015 від 25.10.2015 на а.к.п. 70-71) та мікроскопічного дослідження шматочків внутрішніх органів трупа, проведеного у ході виконання даної судово-медичної експертизи («Висновку експерта № 47») у ОСОБА_7 мав місце геморагічний панкреонекроз, що і призвело до його смерті.

Таким чином, діагноз, встановлений ОСОБА_7 у Золочівській ЦРЛ, а отже і застосоване лікування були неправильними.

За вказаним фактом слідчим слідчого відділення Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області проведено досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000983 від 12.12.2015.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 140 КК України, як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, що спричинило смерть хворого.

16 квітня 2020 року обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України скеровано до суду.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 13 травня 2020 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження - задоволено.

Звільнено обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000983 від 12.12.2015 року - закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_1 до КНП «Золочіська центральна районна лікарня Золочівської районної ради Львівської області» про стягнення моральної шкоди - залишено без розгляду, роз`яснено потерпілій, що вона вправі звернутись із вказаним позовом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Виходячи із наведених роз`яснень, звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, оскільки кримінальна справа припиняється з нереабілітуючих для особи підстав.

Так, Верховний Суд у постанові від 02.12.2021, справа № 449/1689/19 наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо лікаря ОСОБА_5 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

Іншими словами, колегія суддів виходить з того, що факт винуватості ОСОБА_5 у смерті ОСОБА_7 не є спростованим, тому такі обставини не підлягають доказуванню.

Таким чином, не зважаючи на звільнення відповідача ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КК Укарїни, така обставина не може свідчити про наявність підстав для звільнення від цивільної відповідальності за умов доведення належними доказами факту та розміру спричиненої шкоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись і позовними вимогами позивачі обґрунтування таких зводять до того, що бездіяльність та неналежне виконання лікарем ОСОБА_5 своїх професійних обов?язків внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, спричинили смерть їхньої рідної людини (сина, батька), у зв`язку з цим зазнали немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначилися у переживаннях, тривозі, зниженому та нестійкому настрої, емоційній напрузі, нервозності, обуренні, просять стягнути з відповідача, як роботодавця ОСОБА_5 , моральну шкоду у грошовому еквіваленті у відповідному розмірі.

Враховуючи наведене, виключною правовою проблемою, на переконання колегії судді, а також предметом дослідження по даній справі є питання заподіяння моральної шкоди, зокрема її наявності, розміру (грошового евіваленту) та можливості покладення відшкодвання такої на відповідача.

З врахуванням зазначеного колегія суддів важає дещо взаємовиключними доводи апеляційної скарги, оскільки не погоджуючись із визначеним судом розміром моральної шкоди та заперечуючи висновки експертів судової психологічної експертизи № 21587/22-61 від 19.04.2023, 21590/22-61 від 19.04.2023 та 21589/22-61 від 19.04.2023 про визначення такої, тобто вцілому не заперечуючи наявність шкоди, представник просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Іншими словами, позиція представника відповідача є незрозумілою, оскільки покликаючись на те, що відшкодування шкоди прямо пропорційно перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, представник просить про відмову у позові, тобто фактично заперечує факт заподіяння шкоди позивачам у зв`язку із смертю їхнього батька та сина.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України).

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз змісту гл. 82 ЦК України дає підстави для висновку, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок неправильного (неналежного) лікування з вини лікаря, який виконував трудові обов`язки, відшкодовується роботодавцем, а не безпосередньо винним лікарем.

Колегія суддів розділяє позицію місцевого суду, який врахувавши наявні у справі докази, прийшов висновку про те, що за умови проведення УЗД органів черевної порожнини відповідну патологію, як правило, вдається вчасно діагностувати, та, застосувавши відповідне лікування, запобігти настанню смерті пацієнта, тому за умови вчасної госпіталізації при першому чи повторному зверненні померлого ОСОБА_7 та проведенні відповідного обстеження, прогноз для збереження життя останнього міг бути позитивним, відтак, між настанням смерті ОСОБА_7 і наданням йому медичної допомоги у Золочівській ЦРЛ існує прямий причинно-наслідковий зв?язок.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Сама смерть сина та батька позивачів, у зв`язку з констатованим фактом неналежної лікарської допомоги, є самостійним, достатнім та безповоротнім доказом, на переконання колегії суддів, заподіяння останнім моральної шкоди, тому, оскільки шкода заподіяна внаслідок дій медичних працівників КНП «Золочівська ЦРЛ» Золочівської районної ради Львівської області під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, така підлягає відшкодуванню КНП «Золочівська ЦРЛ» Золочівської районної ради Львівської області, як роботодавцем.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Норми ст. 80 ЦПК України вказують, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто серед джерел доказів, відповідно до статті 76 ЦПК України, крім іншого, є висновок експерта.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006, яке відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом, як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

З матеріалів справи вбачається, що з метою об`єктивного розгляду справи суд першої інстанції двічі призначав судові експертизи.

Так, ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2021 року було призначено по справі психологічну експертизи, на вирішення експертам поставлено такі питання:

Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмуючою для осіб: ОСОБА_1 , 1944 року народження, ОСОБА_6 , 1971 року народження, ОСОБА_2 , 1993 року народження ОСОБА_3 , 2000 року народження? Якщо так, то чи завдані особам ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 страждання (моральна шкода)?

Чи спричинені особам ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 страждання (моральна шкода) за умов настання смерті ОСОБА_7 , який був сином ОСОБА_9 , чоловіком ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок неправильно встановленого лікарем ОСОБА_5 діагнозом і неправильним лікуванням, згідно підсумків комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0000983 за фактом смерті гр. ОСОБА_7 , 1967 року народження, № 204/18 від 24.09.2019 року?

Якщо особам ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду) кожному з позивачів?

18 березня 2022 році від Львівського науково-дослідного інститут судових експертиз надійшло повідомлення про повернення матеріалів цивільної справи № 445/1301/20 за ухвалою суду від 15.09.2021 про призначення судової психологічної експертизи, яка залишена без виконання у зв`язку із звільненням експерта-психолога ОСОБА_10 іх займаної посади / наказ №55 к/п від 28.02.2022 (т. 1 а.с. 186-190).

У подальшому, ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 18 липня 2022 року повторно призначено судову психологічну експертизу, яку доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленка,6). На вирішення експертам поставлено ті ж питання.

25 квітня 2023 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до Золочівського районного суду Львівської області надійшли висновки експертів від 19.04.2023 № 21587/22-61, № 21589/22-61 та № 21590/22-61 за результатами проведення судової психологічної експертизи у цивільній справі № 445/1301/20 (т. 1 а.с. 205-227).

Зокрема, згідно із Висновком експертів № 21587/22-61 від 19 квітня 2023 року за результатами проведення судової психологічної експертизи у цивільній справі №445/1301/20 за сукупними результатами динамічного спостереження, психодіагностичного дослідження, суб`єктивного анамнезу, аналізу матеріалів справи та інших документів, що були надані на дослідження, експерти дійшли наступних висновків. Ситуація, що досліджувалася у справі є психотравматичною для ОСОБА_1 , 1944 року народження. Особі ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода). ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) фактом настання смерті ОСОБА_7 , який був сином ОСОБА_1 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок неправильно встановленого лікарем ОСОБА_5 діагнозом і неправильним лікуванням, згідно підсумків комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 000983 за фактом смерті ОСОБА_7 , 1967 року народження, № 204/18 від 24.09.2019 року. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 становить 108 мінімальних заробітних плат, що установлені на момент розгляду справи судом.

Крім цього, за сукупними результатами динамічного спостереження, психодіагностичного дослідження, суб`єктивного анамнезу, аналізу матеріалів справи та інших документів, що були надані на дослідження, експерти дійшли висновку, що ситуація, що досліджувалася у справі є психотравматичною для ОСОБА_3 , 2000 року народження. Особі ОСОБА_3 завдані страждання (моральна шкода). ОСОБА_3 спричинені страждання (моральна шкода) фактом настання смерті ОСОБА_7 , який був батьком ОСОБА_3 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок неправильно встановленого лікарем ОСОБА_5 діагнозом і неправильним лікуванням, згідно підсумків комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 000983 за фактом смерті гр. ОСОБА_7 , 1967 року народження, № 204/18 від 24.09.2019 року. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_3 становить 108 мінімальних заробітних плат, що установлені на момент розгляду справи судом.

Також, за сукупними результатами динамічного спостереження, психодіагностичного дослідження, суб`єктивного анамнезу, аналізу матеріалів справи та інших документів, що були надані на дослідження, експерти дійшли висновку, що ситуація, що досліджувалася у справі є психотравматичною для ОСОБА_2 , 1993 року народження. Особі ОСОБА_2 завдані страждання (моральна шкода). ОСОБА_2 спричинені страждання (моральна шкода) фактом настання смерті ОСОБА_7 , який був батьком ОСОБА_2 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок неправильно встановленого лікарем ОСОБА_5 діагнозом і неправильним лікуванням, згідно підсумків комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 000983 за фактом смерті гр. ОСОБА_7 , 1967 року народження, № 204/18 від 24.09.2019 року. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_2 становить 162 мінімальних заробітних плат, що установлені на момент розгляду справи судом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц (провадження№ 61-31395сво18).

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

При цьому, сам лише факт заперечення стороною відповідача моральної шкоди чи розміру такої не свідчить про її відсутність та не має обов`язком для суду часткового задоволення відповідних вимог.

Так, самих лише тверджень (запевнень) сторони недостатньо для суду у контексті доказування чи спростування тих чи інших обставин, оскільки слідуючи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, а також вимогам ст. 76 ЦПК України доказування здійснюється на підставі даних, які встановлюються відповідними засобами.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, суд бере до уваги те, що втрата і біль, які пережили позивачі та продовжують переживати є непоправними, оскільки їхня рідна людина померла, тобто її не повернеш, відтак жодний грошовий розмір моральної шкоди не може бути належною сатисфакцією та у повній мірі покрити таку.

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Ноймайстер проти Австрії» (1968 рік) кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості та жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом.

У контексті зазначаного, колегія суддів виходить з того, що заперечуючи визначений судом розмір моральної шкоди, КНП «Золочівська районна лікарня» Золочівської районної ради Львівської областіз клопотанням про призначення відповідної судової експертизи (повторної), для встановлення обсягу моральних страждань позивачів, не зверталася.

Колегія суддів, враховуючи обставини справи, особи потерпілих та ставлячись з максимальним розумінням до втрат, яких зазнали позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку із смертю їх сина та батька ОСОБА_7 , погоджується з висновком місцевого суду щодо обґрунтованості позовних вимог, які уточнені з врахуванням висновків експертів та стягнення відповідної суми на відшкодування шкоди, яка відповідає вимогам розумності та справедливості, враховуючи правовідносини, що склалися, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

У цьому контексті колегія суддів також враховує, що неналежне лікування може вважатися втручанням у право на життя, яке гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а також неодноразово було предметом оцінки та розгляду Європейського суду з прав людини, якщо воно призводить до смерті пацієнта або завдає серйозної шкоди його здоров`ю через порушення стандарту надання медичної допомоги.

Таким чином, місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Золочівська центральна районна лікарня" - залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 серпня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк