ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5894/25 Справа № 213/4592/24 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 213/4592/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Страх Вадим Олегович, на ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року, яка постановлена суддею Алексєєвим О. В.у місті Кривому Розі області, та повне судове рішення складено 01 квітня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування - закрито на підставі п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Страх В.О., звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом вимог процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, в листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування.

В обгрунтуання позовних вимог позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер двоюрідний брат позивачки - ОСОБА_2 , який заповів їй все майно. Проте, постановою нотаріуса позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на кімнату АДРЕСА_1 . Вказує, що ОСОБА_2 по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та за життя двічі звертався до органу приватизації із заявою про приватизацію вказаної кімнати, однак помер до прийняття рішення.

На підставі наведенного вище позивач просивла суд визнати за нею право власності на кімнату АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкування суд першої інстанції керувався п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що належним відповідачем у справі є Криворізька міська територіальна громада в особі Криворізької міської ради та з того, що заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року у справі № 210/7466/21 позов ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, третя особа Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради, про визнання права власності на об`єкт нерухомості залишено без задоволення.

Колегія суддів вважає помилковим вказаний висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно із вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, позвачем у справі визначено відповідачем у справі Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, в той час як відповідачем у справі № 210/7466/21 за позовом ОСОБА_1 є Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, отже в позовах не збігаються сторони, тому у суду були відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

При цьому також не можуть бути підставою для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України посилання суду на те, що належним відповідачем у справі є Криворізька міська територіальна громада в особі Криворізької міської ради, а не Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, оскільки вказана обставина може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Страх Вадим Олегович, задовольнити.

Ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 рокускасувати.

Матеріали заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про визнання права власності в порядку спадкуваннянаправити до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2025 року.

Головуючий:

Судді: