Справа № 645/2300/25
Провадження № 2/645/1698/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
31 липня 2025 року м. Харків
Немишлянський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого - судді Костіної І.Г.,
за участю секретаря судового засідання -Бугай К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до держави російська федерація в особі посольства російської федерації про відшкодування моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до російської федерації про стягнення моральної шкоди у загальному розмірі 30 000 000 гривень.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі вказують на те, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Указ винесено у зв`язку з початком війни, яку російська федерація розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України. Військові дії російської федерації на території України визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. З 24.02.2022 року по цей час російська федерація знищує, пошкоджує населені пункти України, майно громадян України, вбиває та завдає шкоди здоров`ю громадян України. В наслідок чого, значна кількість населених пунктів України, громадян України, які блоковані, окуповані російською федерацією, позбавлені свободи, прав та перебувають на межі гуманітарної катастрофи внаслідок відсутності їжі, медикаментів тощо. Аналогічно в тяжких умовах знаходяться мільйони вимушених переселенців, які врятувалися переїздом у населені пункти, у яких не відбуваються військові дії. При цьому особа, яка отримала від держави Україна довідку ВПО або від іноземної держави статус біженця/тимчасового захисту є потерпілою, постраждалою особою, жертвою війни, яку здійснює російська федерація; довідка ВПО є беззаперечним доказом врятування особи від вбивства, тілесних ушкоджень тощо шляхом виїзду з постійного місця проживання/реєстрації, де відбуваються бойові, військові дії в більш безпечний населений пункт, область тощо.
Позивач ОСОБА_3 є учасником бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 . В період з 14.04.2022р. по теперішній час брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією російської федерації проти України. Позивачка, підполковник поліції ОСОБА_1 , з 07.11.2015р. проходить службу в Національній поліції та перебуває на посаді старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області. Отже, перебування на території Харківської міської територіальної громади з 24.02.2022р. по теперішній час, на яких ведуться бойові дії, у стані вагітності при виконанні службових обов`язків, визначених Законом України «Про національну поліцію» та безпосередня участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією російської федерації проти України відобразилися на матеріальному і моральному стані позивачів. Умови в яких наразі проживають позивачі, не дають налагодити звичний спосіб життя, все до чого прагнули раніше, тепер є неможливим, оскільки дуже гостро стоїть питання з приводу житла і фінансів, що безперечно також позначилось на моральному та фізичному стані. Позивачі зазначають, що вони втратили можливість проживати на рідній землі, спілкуватися з близькими людьми, відчувають розчарування, безсилля та безпорадність. Внаслідок збройної агресії рф порушено їх цивільне право, оскільки вони позбавлені можливості користуватися належним майном. Таким чином, реєстрація мешкання позивачів на території, на яких ведуться активні бойові дії, є доказом проживання у епіцентрі військових/бойових дій, під час яких вони стають свідками вбивств, тілесних ушкоджень, знищення майна мирного населення тощо, чують військові постріли, бомбардування, вибухи пожежі, руйнування. На думку позивачів моральна шкода в розмірі 30 000 000 грн. є справедливою компенсацією за порушення їх основоположних прав в Україні, через що їм завданий душевний невгамовний біль, безперервні страждання, приниження через війну - змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. При цьому, вищевказаний розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду є достатнім та справедливим, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, істотних порушень конституційних прав позивачів, умисного характеру дій російської федерації, а також почуття безпорадності та розчарування, які позивачі відчувають роками через неможливість проживати на рідній землі та користуватись належним їм житлом, спілкуватись з близькими. За вказаних обставин, позивачі змушені звернутися до суду з позовом.
Ухвалою Немишлянського районного суду м.Харкова від 07.05.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
В судове засідання позивачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились, в матеріалах справи міститься клопотання позивачів про розгляд справи за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами, згідно якого позивачі позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову (відзиву) та заяви про розгляд справи без його участі не надав.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив на позов відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом з малолітньою донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично родина проживає за адресою: АДРЕСА_3 .(свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ) /а.с.8/.
Згідно довідки № 33 від 26.06.2024р. виданої «Центром репродукції людини» ОСОБА_1 в період з 01.03.2024р. і станом на 26.06.2024р. перебувала у стані вагітності./а.с.7/.
Згідно довідки від 07.03.2025р. виданої заступником начальника управління ВК А. Шадріним, підполковник поліції Магда А.А. з 12.04.2019р. перебуває на посаді старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області. /а.с.10/.
ОСОБА_3 є учасником бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 . /а.с.13/.
Згідно довідки № 29/855 від 19.03.2024р. виданої командиром військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_4 , старший лейтенант ОСОБА_3 в період з 14.04.2022р. по 12.05.2022р., з 02.06.2022 р. по 10.06.2022р. та з 28.06.2022р. по 26.07.2022р. брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області (Ізюмський район). /а.с.14/.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України кожному гарантовано право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Частиною 1 статті 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень ст.ст. 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія.
Згідно з ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
За змістом п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, який діє по цей час.
На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант, відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 08.06.1977), несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.
Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація російською федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.
Починаючи з 2014 року загальновідомим є той факт, що російська федерація чинить збройну агресію проти України. Факт постійних артилерійських та ракетних обстрілів міста Харкова військовими формуваннями російської федерації, починаючи з 24.02.2022 також є загальновідомим.
Силові дії російської федерації, що тривають з 20.02.2014 (як початкова подія) та як її продовження військове вторгнення РФ до України 24.02.2022, є актами збройної агресії, рф, здійснивши збройну агресію відносно України, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці.
Враховуючи викладене, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну.
РФ, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування.
Відповідну правову позицію щодо непоширення на рф судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією рф проти України, викладено в постановах Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708, від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17, які згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають бути враховані при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняне до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61/1132св22).
Встановлений законом обов`язок відповідача спростувати відсутність вини у заподіянні шкоди не виключає обов`язку позивача належним чином обґрунтування розмір спричиненої шкоди та надати відповідні докази. Водночас, позивачами, окрім загальновідомих фактів, не надано доказів спричинення шкоди їм особисто (втрата доходів, майна тощо) та малолітній дочці.
Безпідставними є посилання позивачів в позові на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), в якому суд зазначив, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності, через змушене переселення із північної території Кіпру, в зв`язку з окупацію цієї частини Кіпру турецьким Збройними Силами, з огляду на таке.
Позивачі проживають в Харкові, який розташований в районі проведення воєнних (бойових) дій (до 15 вересня 2022 року) та можливих бойових дій (з 15 вересня 2022 року і дотепер), однак місто Харків не перебувало в окупації, що є відмінним від обставин, які встановлені при розгляді вищевказаної справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: зокрема, у випадках, встановлених законом.
Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивачів, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.
У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20, колегія суддів зазначила, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19).
Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивачі не зазнали страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
З огляду на це, суд вважає належним, обраний позивачами спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені рф відносно нього.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачі до початку повномасштабного вторгнення рф, як повноправні громадяни своєї країни, мали налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя, які були порушені військовими діями російської федерації проти України.
Суд погоджується із доводами позивачів про те, що порушивши їх основоположні права і свободи, російська федерація завдала їм моральних страждань. З огляду на особливий цинізм, з яким російською федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, позивачі відчувають душевні страждання, що не дають їм можливості проживати повноцінним життям та життям, яким вони проживали до збройної агресії рф проти України.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачі проживаючи у м.Харкові, у зв`язку з військовою агресією рф зазнали значного психологічного тиску. Суд погоджується з доводами позивачів, що після вказаних обставин позивачі втратили душевний спокій та звичний спосіб життя, відчуваючи постійний стрес та пригніченість. Окрім того, суд враховує, що позивачі, які вимушені були змінити звичні умови життя, протягом тривалого часу втратили можливість користуватись і розпоряджатись своїм житлом яке розташоване на 9-му поверсі, а саме кв. АДРЕСА_4 , і вимушено мешкають у квартирі по АДРЕСА_5 , змінили звичний ритм життя, і ці обставини і далі мають вплив на їхнє життя.
Отже, обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачам моральної шкоди, яка полягає у понесених ними моральних (душевних) страждань, є зокрема вимушене переміщення в безпечне місце, втрата звичного для них способу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків, перебування позивачів у стані постійного стресу, тривожності та нервозності внаслідок збройної агресії.
В своєму позові позивачі посилаються на те, що внаслідок збройної агресії рф їм спричинена моральна шкода у розмірі 10 000 000 гривень на кожного, тобто у загальному розмірі 30 000 000 грн.
Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який заявлений позивачами, є завищеним, та таким, що не доведений іншими доказами, крім проживання на території Харківської міської територіальної громади з 24.02.2022 р. по теперішній час, позбавлення права користування належною позивачці квартирою у м.Харкові, перебуванні позивачки у стані вагітності при виконанні службових обов`язків визначених Законом України «Про національну поліцію» та безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією російської федерації проти України, і, відповідно порушення звичайного способу життя. Інших підстав, що спричиняють моральні страждання передбачені ст. 23 ЦК України, як то фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи тощо, позивачі не зазначали та відповідно не подавали докази, також не зазначено та не підтверджено негативний вплив на стан здоров`я через моральні страждання, на ділову та професійну активність та інше.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вказаний висновок висловлений, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 591/4825/17 (провадження № 61-1188св18).
При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, які зазнали позивачі, перебування позивачів у стані стресу, тривожності та нервозності внаслідок збройної агресії російської федерації, що призвело до вимушеного переміщення в більш безпечне місце, позбавлення їх необхідних речей, зміни звичного способу життя, враховуючи тривалий характер порушень прав та законних інтересів позивачів, відчуття ними безперервного невгамовного душевного болю та страждань, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, враховуючи обставини справи та тривалість у часі конфліктного випадку, справедливим у даній ситуації буде присудження позивачам компенсацію моральної шкоди у розмірі
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України
Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовільнити частково.
Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 650 000 гривень.
Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 650 000 гривень.
Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 650 000 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з держави Російська Федерація на користь держави Україна, судовий збір у розмірі 19 500 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Немишлянським районним судом м. Харкова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Харківського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Найменування сторін :

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ;

- позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

- відповідач держава російської федерації, в особі посольства російської федерації в Україні, місце знаходження: м.Київ, проспект Повітрофлотський,27.

Повний текст рішення складено 08.08.2025 р.

Суддя І.Г. Костіна