ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6018/25 Справа № 235/8071/21 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Травкіній В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами Донецької обласної прокуратури та ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року у складі судді Болдирєвої У.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Донецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням органів досудового слідства, прокуратури та суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним уточненим в ході розгляду справи позовом, посилаючись на те, що 29 січня 2018 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 2 статті 366 КК України у кримінальному провадженні №0002990.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2020 року, залишеного без змін ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, його було визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 2 статті 366 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю наявності у його діяннях складу кримінальних правопорушень.

Зазначає, що він незаконно перебував під слідством і судом 36 місяців 20 днів (з 29 січня 2018 року по 18 лютого 2021 року), що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стосунків з його оточуючими особами та спричинило йому моральну шкоду.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути на його користь з Державного бюджету України грошові кошти у сумі 3000000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, витрати на правову допомогу у кримінальній справі № 239/97/18 у розмірі 26000,00 грн, а також витрати на правову допомогу та проведення експертизи.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності 500000,00 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на юридичну допомогу у кримінальній справі № 239/97/18 у розмірі 26000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати на сплату судового збору компенсовано за рахунок держави.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертизи у розмірі 6436,88 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10166,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на характер і обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих та суспільних стосунках, ступінь зменшення його ділової репутації внаслідок несправедливого обвинувачення, з урахуванням вимог розумності на справедливості, моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн., що є достатньою сатисфакцією порушених прав позивача й враховуючи, що розгляд кримінальної справи завершився ухваленням виправдовувального вироку у справі № 239/97/18 ОСОБА_2 мають бути компенсовані понесені ним витрати на юридичну допомогу у кримінальній справі № 239/97/18 у розмірі 26000,00 грн. Вирішуючи питання понесених витрат під час розгляду даної справи на проведення експертизи та правничу допомогу, суд виходив із розміру пропорційності задоволеного позову.

Не погодившись з таким рішенням суду, Донецька обласна прокуратура звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила змінити рішення суду в частині стягнення моральної шкоди до 58656,00 грн. та в частині розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам чинного законодавства. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що для розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди законодавством передбачено спеціальну формулу, за кожен місяць безпідставного перебування під судом та слідством громадянинові має виплачуватися одна мінімальна заробітна плата, тобто у даній справі у позивача виникло право на відшкодування шкоди у розмірі 58656,00 грн. Суд першої інстанції компенсував позивачу моральну шкоду у розмірі 500000, грн., що більш ніж у вісім разів перевищує розмір відшкодування, визначений законом. Окрім того, суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, понесені у кримінальному провадженні, оскільки такі витрати підлягають розподілу саме під час розгляду кримінального провадження, а не в межах позову, заявленого в порядку цивільного судочинства. Вказує, що у даній справі призначення судово-психологічної експертизи ініційовано самим позивачем і проводилось з метою надання ним доказів спричинення моральної шкоди та встановлення розміру грошової компенсації, однак, проведення експертизи у вказаній справі не є обов`язковим і не впливає на розмір відшкодування моральної шкоди, оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, тому відсутні підстави для відшкодування витрат на проведення експертизи.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити рішення в частині визначеного судом розміру моральної шкоди збільшивши до 3000000,00 грн., та в частині визначення розміру судових витрат на проведення експертизи та витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є заниженим та недостатнім для відновлення порушеного права. Вказує, що визначення розміру моральної шкоди повинно базуватися на принципах справедливості, розумності та відповідності завданим стражданням, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову. Окрім того, визначений ним розмір моральної шкоди є обґрунтованим, враховуючи тривалість порушення прав, серйозність моральних страждань і вплив на його здоров`я та відповідає вимогам розумності та справедливості, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі. Суд першої інстанції не звернув уваги та не врахував під час розгляду справи те, що експертним дослідженням було підтверджено завдання йому неправомірними діями моральної шкоди, саме експерт володіє спеціальними знаннями для визначення розміру завданої моральної у сфері іншій, ніж право.

У відзиві Головне управління Національної поліції в Донецькій області просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29 січня 2018 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 2 статті 366 КК України у кримінальному провадженні № 0002990.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2020 року у справі № 239/97/18 ОСОБА_1 було визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 2 статті 366 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності у його діяннях складу кримінальних правопорушень. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у справі № 239/97/18 вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 жовтня 2020 року залишено без змін.

Отже, ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством і судом 36 місяців 20 днів (з 29 січня 2018 року по 18 лютого 2021 року).

За змістом характеристик з місця роботи та проживання ОСОБА_1 характеризується виключно позитивно як відповідальний, дисциплінований працівник, досвідчений фахівець, який підтримує добрі стосунки як з сусідами, так і зі співробітниками. При цьому у період, коли стосовно ОСОБА_1 здійснювалося кримінальне провадження, його емоційний стан став пригніченим, тривожним, напруженим. ОСОБА_1 постійно перебував у стресі, переживав за свою подальшу долю та долю своїх дітей у зв`язку з пред`явленим йому обвинуваченням, відчував приниження своєї честі, гідності та ділової репутації.

Згідно з висновком експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.засл.проф.М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України № 26023 від 29 серпня 2024 року за результатами проведення судової психологічної експертизи ситуація, що досліджується за справою, була для ОСОБА_1 психотравмувальною та такою, що здійснила негативний вплив на його емоційний і моральний стан, обумовила виникнення змін у його житті, призвела до порушення звичного стереотипу його життєдіяльності та ускладнень у збереженні психологічного комфорту, що зумовило виникнення у ОСОБА_1 душевних (моральних) страждань. ОСОБА_1 за умов ситуації, що досліджується за справою, були спричинені страждання (моральна шкода). Можливий (орієнтовний) розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 складає 180 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як визначено частиною 1 статті 1176 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За змістом статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно статтей 2, 3 Закону, право на відшкодування шкоди виникає зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Громадянинові відшкодовуються (повертаються) серед іншого суми, сплачені ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги , та моральна шкода.

Згідно статті 4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу не є обов`язковою для того, щоб заявити відповідний позов до держави.

Як визначено статтею 12 Закону, розмір відшкодовуваної шкоди, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями пункту 10-1 Постанови №4 роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих та суспільних стосунках, ступінь зменшення престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і сама можливість такого відновлення.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством і судом 36 місяців 20 днів, на день розгляду судом першої інстанції справи розмір місячної мінімальної заробітної плати складає 8000 грн., отже мінімальний розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, складає 8000 х 36 + 8000 : 30 х 20 = 293333,00 грн.

При цьому суд першої інстанції врахував обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з порушенням його ділової репутації, оскільки він обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, передбаченого частиною 2 статті 366 КК України складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, яке спричинило тяжкі наслідки.

Також ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, передбаченого частиною 5 статті 191 КК України привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчинене в особливо великих розмірах.

В ході досудового розслідування проводились слідчі дії стосовно не лише ОСОБА_1 , а і щодо інших юридичних та фізичних осіб, з якими він підтримував ділові стосунки, що мало негативний вплив на ставлення партнерів до позивача, призвело до припинення співпраці контрагентів з позивачем, що в свою чергу мало наслідком зменшення доходів позивача та відповідно рівня його життя. Позивач змушений був прикладати зусилля для виправлення цієї ситуації, зважаючи на обов`язок утримувати сім`ю.

Незважаючи на постановлення виправдувального вироку позивач і надалі переживає стрес щодо несправедливого обвинувачення, щодо зміни ставлення до нього інших людей, побоюється повторення такої ситуації в майбутньому, втратив довіру до правоохоронних органів та почуття захищеності.

Як зазначено у висновку судової психологічної експертизи № 26023 від 29 серпня 2024 року, актуальний психічний стан ОСОБА_1 характеризується періодичним виникненням відчуття негативних переживань, пов`язаних зі спогадами стосовно ситуації, яка розглядається. Отже до теперішнього часу позивач не відновив душевну рівновагу, ситуація щодо незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності залишається для нього психотравмуючою, призводить до хвилювань та побоювань за майбутнє.

Судовий експерт визначив можливий (орієнтовний) розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 - 180 мінімальних заробітних плат, що на теперішній час складає 180 х 8000 = 1440000,00 грн.

З урахуванням обставин справи, суд першої інстанції дійшов до висновку, що визначений експертом розмір моральної шкоди є завищеним, оскільки під час кримінального провадження до позивача не застосовувалися запобіжні заходи, отже він не мав обмежень у здійсненні своєї звичайної діяльності і на нього не покладалися додаткові обов`язки.

Зважаючи на характер і обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих та суспільних стосунках, ступінь зменшення його ділової репутації внаслідок несправедливого обвинувачення, з урахуванням вимог розумності на справедливості, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку визначивши розмір завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн.

Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, а тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 335/4358/21 (провадження № 61-7653св22) зазначено, що порядок застосування цього Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Абзацом 3 пункту 10 Положення встановлено, що до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі.

Відповідно до пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивачу мають бути відшкодовані за рахунок державного бюджету понесені ним витрати на юридичну допомогу у кримінальній справі №239/97/18, розгляд якої завершився постановленням виправдувального вироку.

Аналогічні висновки щодо стягнення майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку із наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/7311/16-ц (провадження № 61-32057св18).

Загальна вартість наданої ОСОБА_1 правової допомоги у зв`язку з розглядом справи №239/97/18 у розмірі 26000,00 грн. підтверджується договором про надання правової допомоги від 02 січня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та АО «Борзих та партнери», протоколом узгодженої договірної ціни до договору, актом наданих послуг, детальним описом наданих адвокатом послуг.

Слід звернути уваги, що адвокат Борзих Ю.В. як захисник ОСОБА_1 брав участь у 13 судових засіданнях, що підтверджується довідкою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Вартість одного представництва в суді або правоохоронному органі, визначена сторонами договору про надання правової допомоги у розмірі 2000,00 грн.

Отже розмір здійснених ОСОБА_1 витрат на юридичну допомогу у кримінальній справі є співмірним з кількістю судових засідань у справі та відповідно з часом, витраченим адвокатом на надання послуги щодо участі у судових засіданнях в якості захисника.

Вирішуючи питання понесених витрат під час розгляду справи на проведення експертизи та правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із розміру пропорційності задоволених вимог позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок перебування під слідством та судом з 29 січня 2018 року по 18 лютого 2021 року, зважаючи на характер і обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих та суспільних стосунках, ступінь зменшення його ділової репутації внаслідок несправедливого обвинувачення, з урахуванням вимог розумності на справедливості, визначивши моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн., що є достатньою сатисфакцією порушених прав позивача й враховуючи, що розгляд кримінальної справи завершився ухваленням виправдовувального вироку у справі № 239/97/18 ОСОБА_2 мають бути компенсовані понесені ним витрати на юридичну допомогу у кримінальній справі №239/97/18 у розмірі 26000,00 грн., які підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги Донецької обласної прокуратури про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що для розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди законодавством передбачено спеціальну формулу, за кожен місяць безпідставного перебування під судом та слідством громадянинові має виплачуватися одна мінімальна заробітна плата, тобто у даній справі у позивача виникло право на відшкодування шкоди у розмірі 58656,00 грн., є безпідставними, оскільки вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21)). Указане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка, разом із іншим, зазначила, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначений судом у цій справі розмір моральної шкоди буде достатньою сатисфакцією перенесених позивачем моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги Донецької обласної прокуратури про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув витрати на правову допомогу, понесені у кримінальному провадженні, оскільки такі витрати підлягають розподілу саме під час розгляду кримінального провадження, а не в межах даного позову, заявленого в порядку цивільного судочинства, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивачу мають бути відшкодовані за рахунок державного бюджету понесені ним витрати на юридичну допомогу у кримінальній справі №239/97/18, розгляд якої завершився постановленням виправдувального вироку.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є заниженим, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі таких душевних страждань та втрати немайнових прав, які б підтверджували спричинену моральну шкоду у більшому розмірі ні ж визначений судом першої інстанції й спростовуються положеннями статті 12, 13 ЦПК України (змагальність сторін, диспозитивність цивільного судочинства), у розумінні яких, суд «не з`ясовує» та не збирає докази, а саме сторони повинні зазначити та надати відповідні докази.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, та фактично зводяться до переоцінки доказів.

Висновки суду першої інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання в апеляційних скаргах.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Донецької обласної прокуратури та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 20 серпня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 29 серпня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна