Справа № 723/1539/25
Провадження № 2/723/2515/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі

головуючого судді Яківчика І.В.

за участю

секретаря судових засідань Крупчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ майна що є у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про виділ майна, що є у спільній частковій власності, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 01.06.1994 року комісією по приватизації житла м.Сторожинець, згідно з розпорядженням №771 від 01.06.1994 р. відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками по 1/5 частці квартири АДРЕСА_1 , яку вони об`єднали.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 01.06.1994 року комісією по приватизації житла м.Сторожинець, згідно розпорядження №771 від 01.06.1994 р. та договору дарування 2/5 часток квартири від 31.01.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Савчук Ю.В. і зареєстровано в реєстрі за №205 позивач ОСОБА_1 є власником 3/5 часток квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Сторожинецького районного суду по цивільній справі №723/4221/19 від 08.12.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ майна, що є у спільній частковій власності задоволено та виділено у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 коридор 2-1 площею 10.70 м2, кухню 2-2 площею 7,60 м2, коридор 2-5 площею 1,80 м2, кімнату 2-6 площею 16,20 м2, ванну 2-7 площею 3,50 м2, вбиральню 2-8 площею 1,50 м2, що складає 38/100 квартири АДРЕСА_1 .

Виділено у власність ОСОБА_1 коридор-сходи 2-3 площею 5,80 м2, коридор 2-4 площею 7,80 м2, кімнату 2-9 площею 11,50 м2, кімнату 2-10 площею 7,80 м2, коридор 2-11 площею 7,90 м2, кімнату 2-12 площею 7,90 м2, кімнату НОМЕР_1 площею 12,10 м2, коридор 2-14 площею 4,20 м2, комору 2-15 площею 3,30 м2, що складає 62/100 квартири АДРЕСА_1 .

Для реалізації поділу квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покладено обов`язок виконати будівельні роботи: замурувати дверний проріз між приміщеннями 2-4 і 2-5.

Для реалізації поділу квартири АДРЕСА_1 , на ОСОБА_1 покладено обов`язок виконати будівельні роботи: змінити функціональне призначення приміщення 2-4 на передпокій; змінити функціональне призначення приміщення 2-15 на суміщений санвузол, при цьому приміщення облашгувати необхіднім сантехнічним обладнанням (унітазом, ванною, умивальником), витяжною вентиляцією, стіни приміщення та підлогу облицювати керамічною плиткою; змінити функціональне призначення приміщення 2-10 на кухню- їдальню, розмістивши в ній необхідне побутове обладнання (плита для приготування їжі, мийка, витяжка тощо), організувати в вказаному приміщенні примусову вентиляцію, провести демонтаж печі.

Посилаючись на обставини викладені в позові позивач просила суд виділити з квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, що відповідає її частці 62/100, і яка складається з кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 70,1 м.кв. та житловою площею 30,8 м.кв., що в свою чергу складається з приміщень: коридор 2а-1 площею 7,5 м.кв., сходова клітина 2а-2 площею 6,2 м.кв., коридор 2а-3, площею 12,2 м.кв., кухні 2а-4 площею 7,6 м.кв., кімнати 2а-5 площею 11.9 м.кв., комори 2а-6 площею 0,9 м.кв., ванни 2а-7 площею 4,9 м.кв., кімнати 2а-в площею 10,7 м.кв., кімнати 2а-8 площею 8,2 м.кв. Припинити право спільної часткової власності на частку 62/100 в квартирі АДРЕСА_1 , що складає квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 м.кв. та житловою площею 30,8 м.кв., що в свою чергу складається з приміщень: коридор 2а-1 площею 7,5 м.кв., сходова клітина 2а-2 площею 6,2 м.кв., коридор 2а-3, площею 12,2 м.кв., кухні 2а-4 площею 7,6 м.кв., кімнати 2а-5 площею 11.9 м.кв., комори 2а-6 площею 0,9 м.кв., ванни 2а-7 площею 4,9 м.кв., кімнати 2а-в площею 10,7 м.кв., кімнати 2а-8 площею 8,2 м.кв. та визнати ОСОБА_1 одноосібним власником виділеного в натурі майна, що складається з квартири АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 м.кв. та житловою площею 30,8 м.кв., що в свою чергу складається з приміщень: коридор 2а-1 площею 7,5 м.кв., сходова клітина 2а-2 площею 6,2 м.кв., коридор 2а-3, площею 12,2 м.кв., кухні 2а-4 площею 7,6 м.кв., кімнати 2а-5 площею 11.9 м.кв., комори 2а-6 площею 0,9 м.кв., ванни 2а-7 площею 4,9 м.кв., кімнати 2а-в площею 10,7 м.кв., кімнати 2а-8 площею 8,2 м.кв.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Від представника позивача ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися жодного разу, причини неявки суду не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Виходячи з чого, суд знаходить можливим розглядати справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За загальним правилом право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1ст. 328 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно дост. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦКУкраїни як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно дост. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до частини другої неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно усталеної судової практики Верховного Суду, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 01.06.1994 року комісією по приватизації житла м.Сторожинець, згідно з розпорядженням №771 від 01.06.1994 р. відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками по 1/5 частці квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 01.06.1994 року комісією по приватизації житла м.Сторожинець, згідно розпорядження №771 від 01.06.1994 р. та договору дарування 2/5 часток квартири від 31.01.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Савчук Ю.В. і зареєстровано в реєстрі за №205 позивач ОСОБА_1 є власником 3/5 часток квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Сторожинецького районного суду по цивільній справі №723/4221/19 від 08.12.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ майна, що є у спільній частковій власності задоволено та виділено у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 коридор 2-1 площею 10.70 м2, кухню 2-2 площею 7,60 м2, коридор 2-5 площею 1,80 м2, кімнату 2-6 площею 16,20 м2, ванну 2-7 площею 3,50 м2, вбиральню 2-8 площею 1,50 м2, що складає 38/100 квартири АДРЕСА_1 .

Виділено у власність ОСОБА_1 коридор-сходи 2-3 площею 5,80 м2, коридор 2-4 площею 7,80 м2, кімнату 2-9 площею 11,50 м2, кімнату 2-10 площею 7,80 м2, коридор 2-11 площею 7,90 м2, кімнату 2-12 площею 7,90 м2, кімнату 2-13 площею 12,10 м2, коридор 2-14 площею 4,20 м2, комору 2-15 площею 3,30 м2, що складає 62/100 квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 3-4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд дослідивши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, гуртуються на нормах закону та є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76, 77, 82, 89, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.15, 16, 356, 364 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ майна що є у спільній частковій власності, - задовольнити.

Виділити з квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, що відповідає її частці 62/100, і яка складається з кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 70,1 м.кв. та житловою площею 30,8 м.кв., що в свою чергу складається з приміщень: коридор 2а-1 площею 7,5 м.кв., сходова клітина 2а-2 площею 6,2 м.кв., коридор 2а-3, площею 12,2 м.кв., кухні 2а-4 площею 7,6 м.кв., кімнати 2а-5 площею 11.9 м.кв., комори 2а-6 площею 0,9 м.кв., ванни 2а-7 площею 4,9 м.кв., кімнати 2а-в площею 10,7 м.кв., кімнати 2а-8 площею 8,2 м.кв.

Припинити право спільної часткової власності на частку 62/100 в квартирі АДРЕСА_1 , що складає квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 м.кв. та житловою площею 30,8 м.кв., що в свою чергу складається з приміщень: коридор 2а-1 площею 7,5 м.кв., сходова клітина 2а-2 площею 6,2 м.кв., коридор 2а-3, площею 12,2 м.кв., кухні 2а-4 площею 7,6 м.кв., кімнати 2а-5 площею 11.9 м.кв., комори 2а-6 площею 0,9 м.кв., ванни 2а-7 площею 4,9 м.кв., кімнати 2а-в площею 10,7 м.кв., кімнати 2а-8 площею 8,2 м.кв.

Визнати ОСОБА_1 одноосібним власником виділеного в натурі майна, що складається з квартири АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 м.кв. та житловою площею 30,8 м.кв., що в свою чергу складається з приміщень: коридор 2а-1 площею 7,5 м.кв., сходова клітина 2а-2 площею 6,2 м.кв., коридор 2а-3, площею 12,2 м.кв., кухні 2а-4 площею 7,6 м.кв., кімнати 2а-5 площею 11.9 м.кв., комори 2а-6 площею 0,9 м.кв., ванни 2а-7 площею 4,9 м.кв., кімнати 2а-в площею 10,7 м.кв., кімнати 2а-8 площею 8,2 м.кв.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Іван ЯКІВЧИК