Справа № 638/8950/25
Провадження № 2/638/4853/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Бондаренко А.Ю.,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №6129023 від 03.03.2024 в розмірі 14220 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 6129023, згідно з умовами якого відповідач отримав 4000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. 25.06.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги №107-МЛ від 25.06.2024 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 6129023 від 03.03.2024 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 6129023 від 03.03.2024 року було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №107-МЛ від 25.06.2024 р. Сума заборгованості відповідача становить 14220 грн., відповідно до витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №107-МЛ від 25.06.2024 р. з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 4000 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 9540 грн, прострочена заборгованість за комісією становить - 680 грн.

Ухвалою суду від 16.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

12.06.2025 надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимоги, оскільки позивач не надав доказів погодження умов договору, на які він посилається у зв`язку із відсутністю погодження його з Відповідачем шляхом накладення електронного підпису. Долучений до матеріалів справи договір про споживчий кредит №6129023 не містить електронного підпису або будь-яких даних які б свідчили про волевиявлення прийняття умов договору відповідачем, в даному випадку це лише текст договору, який складений позивачем одноособово та не містить підпису Відповідача. В матеріалах справи відсутні належні докази підписання договору про споживчий кредит №6129023, заявки на отримання кредиту №6129023, анкети-заяви на кредит №6129023, оскільки вказані документи складені позивачем одноособово та не містять підпису відповідача. З наданих позивачем документів не вбачається можливим встановити наявність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору та підписання його сторонами електронними підписами, зокрема ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора, оскільки відповідні докази відсутні, всі додані до заяви документи складені заявником одноособово. Жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач погодив умови, які передбачені договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №6129023, матеріали справи не містять. Позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань за кредитним договором №6129023 від 03.03.2024. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. Платіжне доручення 124561172 від 03.03.2024 року не містять інформації та доказів приналежності платіжної карти саме відповідачу, а не іншій особі. Позивачем також не надано до позовної заяви доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Мілоан» та АТ КБ «Приватбанк», яке здійснило переказ коштів на рахунок від імені ТОВ «Мілоан». У матеріалах справи відсутня інформація за якими нормами кредитних договорів відбувалось перерахування коштів на не ідентифіковану платіжну картку. Долучене платіжне доручення не є документом первинного бухгалтерського обліку, який би підтверджував факт переказу коштів на рахунок відповідача. Фактично вказаний документ не містить підписів обох сторін правочину, а лише містить самостійно надруковану позивачем інформацію. Розрахунок заборгованості, на який посилається Позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Вказаний розрахунок заборгованості містить лише суму заборгованості (незмінну) та не містять відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Розрахунок є виключно внутрішнім документом фінансової установи, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Зокрема, розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування заборгованості та її розміру. Договір відступлення права вимоги №107-МЛ від 25.06.2024 не містить інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містять даних про особу боржника, відомостей щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів. Договір факторингу є рамковим, в його тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора. Не можна вважати витяг з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №107-МЛ від 25.06.2024 р., який додано до позовної заяви, належними доказами наявності у Відповідача заборгованості. У цьому витягу зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. Зазначений документ є лише суб`єктивним твердженням позивача, яке підлягає доведенню на загальних підставах. Так само ці документи не є копіями оригінального реєстру прав вимоги, який мав бути підписаний обома сторонами правочину. Наданий витяг з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №107-МЛ від 25.06.2024 р., не є належним доказом наявності заборгованості, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону не встановлює реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/відповідачем. Зазначена у ньому інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Зі змісту безпосередньо кредитного договору неможливо визначити та встановити за які саме послуги надані банком, стягується комісія. Отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 680,00 грн. від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що особа, яка бажає отримати споживчий кредит на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», має зареєструватись в інформаційно-комунікаційній системі Товариства через заповнення відповідної реєстраційної форми на Веб-сайті або шляхом направлення необхідних для реєстрації даних через встановлені канали передачі інформації. На підставі реєстраційних даних інформаційно-комунікаційна система Товариства здійснює реєстрацію Заявника, створює обліковий запис та особистий кабінет. Заявник має зареєструвати в особистому кабінеті банківську карту, на яку будуть зараховані кошти при позитивному рішенні по заявці на кредит. Товариство здійснює верифікацію доданої заявником банківської карти. Дізнатися код верифікації картки Заявник може наступними способами: (1) у електронному (SMS) повідомленні про операцію, якщо банк, що емітував картку, надсилає повідомлення про операції по карті: (2) через інтернет-банк, переглянувши операції по карті; (3) зателефонувавши до служби підтримки банку, що емітував картку. Електронна ідентифікація заявника здійснюється при вході в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону або електрону пошту Заявника, що були вказані при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Для отримання кредитних коштів Заявник здійснює заповнення Заяви на отримання кредиту на Веб-сайті Товариства або шляхом направлення необхідних даних через встановлені канали передачі інформації. Оформивши заяву на отримання кредиту інформаційно-комунікаційна система Товариства здійснює реєстрацію Заяви на кредит, за процесом розгляду якої Заявник може слідкувати через особистий кабінет. У випадку прийняття рішення надати кредит Заявнику, Товариство надсилає в особистий кабінет заявника проєкт кредитного договору (оферта). Заявник ознайомлюється з умовами кредитування визначеними в проєкті договору та в разі погодження підтверджує його підписання (акцепт). Для підписання договору інформаційно-комунікаційна система надсилає заявнику одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону заявника, отриманий код заявник використовує для підписання відповіді про прийняття пропозиції Товариства щодо укладення Договору про споживчий кредит, що фіксується в ІТС Товариства. Електронна форма індивідуальної частини укладеного кредитного договору надається (надсилається) Позичальнику шляхом розміщення його в особистому кабінеті позичальника. Тож, для отримання кредитних коштів від ТОВ «Мілоан», відповідач після реєстрації на сайті Товариства, вказавши свої персональні дані, заповнив анкету-заявку на кредит від 03.03.2024 № 6129023 зазначивши основні умови кредитування, свій РНОКПП, паспортні дані, номер мобільного телефону та інші персональні дані. Після погодження надання кредитних коштів ТОВ «Мілоан» направило проєкт договору в особистий кабінет відповідачу. Відповідач ознайомившись з умовами договору підписав його за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора 981229. Відповідач підписав договір про споживчий кредит № 6129023 від 03.03.2024 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При укладенні договору відповідач підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Без отримання SMS-повідомлення на номер телефону відповідача, відповідно до якого було здійснено вхід на Веб-сайт ТОВ «Мілоан» за допомогою логіна та пароля, договір між відповідачем та ТОВ «Мілоан» не був би укладений. Тобто, відповідач пройшов ідентифікацію на сайті в результаті чого зміг укласти кредитний договір. Платіжне доручення 124561172, надане позивачем разом з позовом, укладене в електронній формі та має усі обов`язкові реквізити: дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; підпис та печатку первісного кредитора, призначення платежу, рахунок кредитора з частково відкритим номером картки. ТОВ «Мілоан» надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. Будь-яких доказів на спростування обставин, що кошти, визначені в платіжному дорученні 124561172 у розмірі 4 000,00 грн 00 коп. надійшли в розпорядження відповідача на банківську картку, представник відповідача не надав. ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання згідно умов договору про споживчий кредит № 6129023 від 03.03.2024, однак, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитом. Належним доказом підтвердження, що ТОВ «Мілоан» переказало кошти, вважатиметься документ з інформацією про зарахування кредитних коштів на банківський рахунок вказаний відповідачем в анкеті-заявці на кредит від 03.03.2024 № 6129023. 25.06.2024 між ТОВ «Мілоан» та позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ. 25.06.2024 ТОВ «Мілоан» передав позивачу реєстр боржників до договору відступлення прав вимог, що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 25.06.2024 до договору відступлення прав вимоги № 107-МЛ від 25.06.2024. Належним чином завірена копія цього акту міститься в матеріалах справи. Витяг із реєстру - це письмовий документ, що видається реєстратором і підтверджує запис у реєстрі. Реєстр боржників до договору відступлення прав вимоги № 107-МЛ від 25.06.2024, містить персональні данні інших осіб. Позивач з метою захисту персональних даних інших боржників не може надати до суду повний реєстр, тому позивач користуючись частиною 2 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України надав до суду саме витяг з реєстру боржників який містить данні лише відповідача, адже вона є стороною цивільної справи у суді. Разом з позовною заявою позивачем надані документи, які містять інформацію з розрахунком заборгованості, а саме Виписка з особового рахунка за кредитним договором № 6129023 від 03.03.2024 та виписка про щоденні нарахування та погашення, яка містить детальний розрахунок нарахувань. Всі проценти та комісія нараховані відповідно до умов договору про споживчий кредит № 6129023 від 03.03.2024.

14.07.2025 надійшли додаткові пояснення представника відповідача із зазначенням того, що позивачем до позовної заяви, а надалі у відповіді на відзив не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору №6129023 від 03.03.2024. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. Долучене платіжне доручення не є документом первинного бухгалтерського обліку, який би підтверджував факт переказу коштів на рахунок відповідача. Долучена позивачем виписка з особового рахунка за кредитним договором №6129023 від 03.03.2024 не є первинним документом в розумінні чинного законодавства. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджений належними, в розумінні чинного законодавства, доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Позивачем не доведено належним чином факт відступлення права грошової вимоги відносно відповідача за кредитним договором №6129023 від 03.03.2024 від первісного кредитора - ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (позивач). Позивач здійснював нарахування відсотків за ставкою - 2,10 % та 2,30 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки, визначений законодавством. Вищевказане, безумовно, порушує права порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, положення кредитного договору в частині щоденної відсоткової ставки 2,10 % та 2,30 % на день були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору підлягають зміні з урахуванням положень законодавства.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх безпідставністю та необґрунтованістю, представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі та підтримав позовні вимоги.

Ухвалою суду від 18.08.2025, постановленої судом без оформлення окремого документа, залишено без розгляду клопотання представника позивача від 27.06.2025 про витребування доказів, оскільки клопотання подано із пропущенням процесуального строку та відсутністю клопотання про його поновлення.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно договору про споживчий кредит №6129023 від 03.03.2024 ТОВ «Мілоан» зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 03.03.2024 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 18.03.2024 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 16.06.2024 (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 18.03.2024 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 16.06.2024 (останнього дня строку кредитування). Комісія за надання кредиту становить 17% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 2.10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за стандартною процентною ставкою 2.30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

Згідно п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 *94.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 14 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що використання персональних даних у сфері електронної комерції може здійснюватися у разі створення суб`єктом електронної комерції умов для захисту таких даних. Учасники відносин у сфері електронної комерції зобов`язані забезпечити захист персональних даних, що стали їм відомі з електронних документів (повідомлень) під час вчинення електронних правочинів, у порядку, передбаченому Законом України "Про захист персональних даних". Забороняється використання та витребування персональних даних сторонами електронного правочину з іншою метою, ніж вчинення електронного правочину, якщо інше не встановлено законом або за домовленістю сторін. Реєстрація фізичної особи в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції означає надання нею згоди на використання та обробку її персональних даних і вчинення інших дій, передбачених Законом України "Про захист персональних даних". Ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. З метою недопущення несанкціонованого доступу до облікового запису особи в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції для ідентифікації такої особи може використовуватися додатковий унікальний набір електронних даних, що додаються (приєднуються) до спеціального набору електронних даних, який був введений (створений) такою особою під час реєстрації.

Ідентифікація ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційних системах відповідачів здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, місця реєстрації та проживання, номера телефону, електронної пошти, даних дружини, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі ці дії вчинені від імені відповідача невстановленими особами, матеріали справи не містять.

Наявна в матеріалах справи паперова копія договору про споживчий кредит №6129023 створена у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», підписана електронним підписом уповноваженою на те особою, а відтак суд дійшов висновку, що 03.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит, а тому доводи відповідача в цій частині безпідставні.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст.81, ч.1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15.

Також, у постанові по справі №161/16891/15-ц від 30.01.2018 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку. Посилання заявника на необхідність застосування судами положень статті 204 ЦК України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину, є необґрунтованим, оскільки, відмовляючи у задоволенні позову, суди мотивували свої рішення недоведеністю банком позовних вимог належними доказами і не посилались на недійсність кредитного договору.

Так, представником позивача у якості доказу виконання умов кредитного договору, надано платіжне доручення 124561172 від 03.03.2024 та виписку з особового рахунку за кредитним договором.

Пунктами 3,21,28,29,30,31,36,37,40,52,54,68,81,82,85,86,90,94 частини 1 статті 1 закону України «Про платіжні послуги» визначено, що безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів; ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює платіжну операцію шляхом формування та/або подання відповідної платіжної інструкції, у тому числі із застосуванням платіжного інструменту. До ініціаторів належать платник, отримувач, стягувач, обтяжувач; користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника; кредитовий трансфер - платіжний інструмент у вигляді сукупності процедур, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України, що використовується для ініціювання кредитового переказу або миттєвого кредитового переказу; ліцензія на надання фінансових платіжних послуг (далі - ліцензія) - ліцензія, що надається Національним банком України юридичній особі відповідно до цього Закону та засвідчує право такої юридичної особи на провадження діяльності з надання всіх або окремих фінансових платіжних послуг; надавач платіжних послуг з обслуговування рахунку - надавач платіжних послуг, у якому відкритий рахунок платника для виконання платіжних операцій; надавач платіжних послуг з ініціювання платіжної операції - юридична особа, яка в установленому цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України порядку отримала право на надання послуг з ініціювання платіжної операції; небанківський надавач платіжних послуг - надавач платіжних послуг, що не є банком. До небанківських надавачів платіжних послуг для цілей цього Закону належать надавачі платіжних послуг, передбачені пунктами 2-7 частини першої статті 10 цього Закону; отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума платіжної операції або яка отримує суму платіжної операції в готівковій формі; платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції; платник - особа, з рахунку якої ініціюється платіжна операція на підставі платіжної інструкції або яка ініціює платіжну операцію шляхом подання/формування платіжної інструкції разом з відповідною сумою готівкових коштів; розрахунковий банк - уповноважений оператором відповідної платіжної системи банк, що бере участь у проведенні розрахунків у платіжній системі; споживач - фізична особа, яка отримує або має намір отримати платіжну послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю; суб`єкти платіжних операцій - користувачі (платники, отримувачі) та відповідні надавачі платіжних послуг; сума платіжної операції - відповідна сума коштів, яка в результаті виконання платіжної операції має бути зарахована на рахунок отримувача або видана отримувачу в готівковій формі; унікальний ідентифікатор - комбінація літер, цифр, символів або знаків, що надається користувачу надавачем платіжних послуг та дає змогу однозначно ідентифікувати користувача та/або його рахунок для цілей виконання платіжної операції; фінансова установа, що має право на надання платіжних послуг, - небанківська фінансова установа, що не має статусу платіжної установи або установи електронних грошей та має право надавати окремі фінансові платіжні послуги, перелік яких визначений законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.

Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги: 1) послуги із зарахування готівкових коштів на рахунки користувачів, а також усі послуг щодо відкриття; 2) обслуговування та закриття рахунків (крім електронних гаманців); 3) послуги з виконання платіжних операцій із власними коштами користувача з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), у тому числі: а) виконання кредитового переказу; б) виконання дебетового переказу; в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; 4) послуги з виконання платіжних операцій з рахунку/на рахунок користувача (крім платіжних операцій з електронними грошима), за умови що кошти для виконання платіжної операції надаються користувачу надавачем платіжних послуг на умовах кредиту, у тому числі: а) виконання кредитового переказу; б) виконання дебетового переказу; в) виконання іншої платіжної операції, у тому числі з використанням платіжних інструментів; 5) послуги з емісії платіжних інструментів та/або здійснення еквайрингу платіжних інструментів; 6) послуги з переказу коштів без відкриття рахунку; 7) послуги з випуску електронних грошей та виконання платіжних операцій з ними, у тому числі відкриття та обслуговування електронних гаманців.

Статтею 10 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що до надавачів платіжних послуг належать: 1) банки, філії іноземних банків (далі - банки); 2) платіжні установи (у тому числі малі платіжні установи); 3) філії іноземних платіжних установ; 4) установи електронних грошей; 5) фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг; 6) оператори поштового зв`язку; 7) надавачі нефінансових платіжних послуг; 8) Національний банк України; 9) органи державної влади, органи місцевого самоврядування. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом. Банки мають право надавати платіжні послуги на підставі банківської ліцензії без отримання окремої ліцензії відповідно до цього Закону. Банки надають платіжні послуги в порядку, передбаченому цим Законом та Законом України "Про банки і банківську діяльність". Фінансова установа, що має право на надання платіжних послуг, має право надавати фінансову платіжну послугу за умови включення права на надання такої фінансової платіжної послуги до ліцензії на діяльність такої фінансової установи відповідно до закону з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг, а також включення такої особи до Реєстру. Платіжна установа (у тому числі мала платіжна установа), установа електронних грошей набуває статусу фінансової установи з дня її включення до Реєстру.

Згідно державного реєстру юридичних осіб ТОВ «Мілоан» () включена до реєстру, тип надавача послуг - фінансова компанія, назва послуги (станом на 03.03.2024) - надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Згідно ч.1 ст.29 Закону країни «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія - це фінансова установа, яка на підставі відповідної ліцензії має право здійснювати діяльність з надання одного або декількох з таких видів фінансових послуг: 1) надання коштів та банківських металів у кредит; 2) надання гарантій; 3) факторинг; 4) фінансовий лізинг; 5) торгівля валютними цінностями; 6) фінансові платіжні послуги з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів.

Відповідно до приписів пункту 6 розділу І Інструкції про безготівкові розрахунку в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 за № 163 (далі за текстом - Інструкція №163), платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього; платник - особа, з рахунку якої ініціюється платіжна операція на підставі платіжної інструкції; сума платіжної операції - відповідна сума коштів, яка в результаті виконання платіжної операції повинна бути зарахована на рахунок отримувача або видана отримувачу в готівковій формі.

Згідно з приписами пункту 37 розділу ІІ Інструкції №163 платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.

Згідно з пунктом 19 додатку до Інструкції №163, платіжна інструкція засвідчується підписами [власноручним(ими)/електронним(ими)] уповноваженого працівника надавача платіжних послуг, який оформив платіжну інструкцію, та працівника, на якого покладено функції контролера. У разі перерахування коштів на рахунки отримувачів (фізичних та юридичних осіб), які відкриті в іншого надавача платіжних послуг, платіжна інструкція засвідчується підписом(ами) [власноручним(ими)/електронним(ими)] уповноваженого(их) працівника(ів) надавача платіжних послуг, визначеного(их) внутрішніми документами надавача платіжних послуг.

Згідно п.12,18,21,23,28 Інструкції №163 надавач платіжних послуг приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію за умови, що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті. Надавач платіжних послуг платника виконує платіжну інструкцію користувача протягом операційного дня, якщо платіжна інструкція надійшла до нього протягом операційного часу, або в інший строк, якщо це передбачено умовами договору. Банк платника зобов`язаний забезпечити виконання платіжної операції з рахунку платника та кореспондентського рахунку банку протягом операційного дня, в який ним прийнято до виконання платіжну інструкцію платника, якщо рахунок отримувача відкрито в іншого надавача платіжних послуг. Надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний забезпечити зарахування суми коштів за платіжною операцією на рахунок отримувача протягом операційного дня надходження коштів на рахунок надавача платіжних послуг отримувача, якщо інше не визначено вимогами законодавства України, або в інший строк, визначений договором. Надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише в разі відповідності інформації, зазначеної в підпункті 1 або в підпункті 2 пункту 22 розділу I цієї Інструкції, тій інформації про отримувача, що зберігається в цього надавача платіжних послуг. Ініціатор має право відкликати платіжну інструкцію до списання коштів з рахунку платника або до настання дати валютування платіжної інструкції (до настання моменту безвідкличності платіжної інструкції).

Таким чином, долучене представником позивача до матеріалів справи платіжне доручення є фактично розпорядженням ТОВ «Мілоан» на користь надавача платіжних послуг для здійснення переказу коштів. Сам по собі факт складання або подання платіжного доручення, ще не є підтвердженням, що гроші зараховані на рахунок отримувача.

Тобто, платіжне доручення виконане, коли кошти зараховані на рахунок, що може бути підтверджено банківською випискою по рахунку або повідомленням банку про зарахування коштів.

Вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України встановлені Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75.

Пунктом 62 розділу IV вищезазначеного Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до п.63 розділу IV Положення, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

При цьому п.6 ч.3 розділу І Положення визначено, що клієнтські рахунки - рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.

Таким чином, надана представником позивача виписка по особовому рахунку, фактично є розрахунком заборгованості, а не первинним документом, що підтверджує факт зарахування грошових коштів.

Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, суд вбачає, що позивачем не надано доказів, відповідно до положень 76-79 ЦПК України, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки долучений позивачем розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним розрахунком та не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості, а додатки до позовної заяви без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договорам, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування.

Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність обставин на які посилається позивач у позові, а саме, фактичного надання позивачем відповідачу можливості користування кредитною карткою та те, що відповідач дійсно нею користувався, тобто викання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

З урахуванням того, що у наданих до позовної заяви матеріалах відсутні виписки з особового рахунку відповідача, а саме рух коштів відповідно, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти та у якій саме сумі, а також наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку, як про це зазначає позивач.

Розрахунок заборгованості та доручення про переказ грошових коштів в даному випадку не є первинним документом банку, отже є не належним доказом отримання відповідачем кредиту.

25 червня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» за плату, права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками. За умовами договору кредитор передає (відступає) новому кредиторові права вимоги до боржників, які виникли у кредитора внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання кредитором боржникам кредитних коштів, та які входять до портфелю заборгованості. Загальний розмір портфеля заборгованості боржників, прав вимоги до яких відступаються, складає 45 905 646,18 грн станом на дату підписання сторонами цього договору. За цим Договором Кредитор передає, а Новий Кредитор приймає Права Вимоги в розмірі Портфеля Заборгованості. Для підтвердження дійсності Прав Вимоги, що відступаються, Кредитор надає Новому Кредиторові Документацію в порядку, передбаченому цим Договором. Права Вимоги переходять до Нового Кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь Кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п. 7.1. цього Договору, після чого Новий Кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Оформлення відступлення Права Вимоги здійснюється шляхом підписання Акту приймання- передачі Реєстру Боржників (Додаток№2) відповідно до п. 8.3.2. Договору. Відступлення Права Вимоги за цим Договором здійснюється без згоди Боржників. З моменту переходу до Нового Кредитора Прав Вимоги, відповідно до умов п. 6.2.3 цього Договору, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) Кредитора за цими Кредитними договорами. Разом з Правами Вимоги до Нового Кредитора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій Боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які Новий Кредитор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання Боржника.

На виконання умов договору в частині фінансування ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 25.06.2024 здійснило оплату на рахунок ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги № 107-МЛ від 25.06.2025 у розмірі, визначеному п. 7.1. договору (платіжна інструкція №3446).

25 червня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписано Акт приймання-передачі Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 107-МЛ від 25.06.2025.

Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №107-МЛ від 25.06.2025, засвідченого представником позивача, передано право вимоги за кредитним договором №6129023 від 03.03.2024, укладеним з ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 14220 грн.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Верховний Суд неодноразово виснував правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України). Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі 6-459цс17 зроблено висновок, що: «відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 ЦК України). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору».

Разом з тим, оскільки представником позивача не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором, відсутні правові підстави вважати, що право вимоги за цим договором перейшло від первісного кредитора до позивача за договором відступлення права вимоги.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, відтак у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів виконання ТОВ «Мілоан» умов договору в частині надання відповідачу кредиту.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 610, 612, 615, 625, 634, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141, 274-279, 280-282, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Є.В.Невеніцин