Справа № 158/1149/25
Провадження № 2/0158/514/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

02 вересня 2025 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Поліщук С.В.

при секретарі - Шрамко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Ківерцівської міської ради Волинської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Ківерцівської міської ради Волинської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 2022р. він та відповідачка по справі ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, в період перебування в яких у них, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка - ОСОБА_3 . Відомості про батьківство їхньої доньки внесені до Державного реєстру актів цивільного стану громадян згідно ст. 126 СК України.

З вересня 2024р. позивач та малолітня дочка - ОСОБА_3 проживають окремо від матері дитини, оскільки остання ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не підтримує жодних стосунків з дитиною, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться її фізичним, моральним та духовним розвитком, матеріально не допомагає, фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків.

Свідоме та тривале нехтування матір`ю дитини - відповідачкою по справі ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками є підставою для позбавлення її батьківських прав.

За вищевказаних обставин, просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом й до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 травня 2025р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач по справі ОСОБА_1 подав до суду заяву про підтримання позовних вимог, просить позов задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Луцького району Волинської області подав до суду заяву про розгляд даної цивільної справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує.

Відповідачка по справі ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, як в підготовче засідання (а.с. 29) так і в судові засідання (а.с. 43-44, 47-48, 54-55), не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала, хоча ухвала разом із матеріалами позовної заяви та судовою повісткою вчасно та з додержанням вимог процесуального закону направлялись за місцем її реєстрації (проживання), однак повернулася на адресу суду з відміткою уповноваженої особи «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою».

У разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 2-6236/11 (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2021 року).

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

З гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідачки по справі ОСОБА_2 про розгляд справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, за згодою сторони позивача та у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав.

Судом встановлено, що сторони по даній цивільній справі з 2022р. перебували у фактичних шлюбних відносинах, в період перебування в яких у них, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка - ОСОБА_3 . Відомості про батьківство їхньої доньки внесені до Державного реєстру актів цивільного стану громадян згідно ст. 126 СК України. Даний факт стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану №7 від 16.04.2025р. та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16.04.2025р. (а.с. 12-14).

Факт неналежної поведінки матері малолітньої дитини у сім`ї - відповідачки по справі ОСОБА_2 також стверджується рядом доказів наданих та досліджених судом, а саме: довідкою ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області №34764-2025 від 05.03.2025р., рапортом помічника чергового ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області зареєстрованим 22.09.2024р. в журналі ІТС ЄО за №7501, довідкою КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради №341/1.11 від 11.03.2025р. (а.с. 17-19).

З копії акту обстеження умов проживання служби у справах дітей Ківерцівської міської ради від 12.05.2025р. вбачається що в АДРЕСА_1 проживає позивач по справі ОСОБА_1 разом із своєю дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько дитини - позивач по справі ОСОБА_1 самостійно займається виховання дитини, її утриманням та забезпеченням усім необхідним. Умови проживання - задовільні, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка (а.с. 59).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ківерцівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ківерцівської міської ради №151 від 26.08.2025 року та з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , визнано за доцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З вказаного висновку також вбачається, що представниками служби у справах дітей Ківерцівської міської ради Волинської області було проведено телефонну розмову з відповідачем по справі ОСОБА_2 , яка підтвердила, що залишила свою малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та переїхала проживати в м. Дніпро до іншого чоловіка від якого на даний час вагітна. Наміру брати участь у вихованні дитини не має, про що подала відповідну нотаріально посвідчену письмову заяву (а.с. 57-58).

Спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 13 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 4 ст. 152 СК України, дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Згідно з частиною першою статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц).

В ході розгляду даної цивільної справи встановлено, що відповідачка по справі - ОСОБА_2 проживає окремо від своєї малолітньої дитини ОСОБА_3 , її матеріально не забезпечує, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її життям, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини, як складову виховання.

Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виховання своєї дитини і свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачці по справі ніхто не створює.

На думку суду, позивачем доведено обставини свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, а також ту обставину, що така поведінка відповідачки ставить під реальну загрозу фізичний, психологічний, моральний, духовний тощо розвиток дитини.

За таких обставин зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідачки від виховання своєї дитини, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Варто також зазначити, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком до 6 років - 2563 гривні. Окрім того, відповідачка не позбавлена обов`язку утримувати свою малолітню дитину.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги потреби дитини, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає до задоволення. З відповідачка на користь позивачки слід стягувати аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду - 25.04.2025р. до досягнення дитиною повноліття.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовна вимога про позбавлення батьківських прав задоволена, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідачки на користь держави.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 81, 141, 263-265, 280-282, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст. ст. 7, 150, 164, 165, 180-182, 184 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Ківерцівської міської ради Волинської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити в повному об`ємі.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду - 25.04.2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 в користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , житель АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Луцького району Волинської області, юридична адреса: м. Ківерці, вул. Шевченка, 14, Луцького району Волинської області, .

Суддя Ківерцівського районного суду Поліщук С.В.