Провадження № 2др/201/52/2025
21 серпня 2025 року м. Дніпро
Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С.,
за участю секретаря судового засідання Покопцевої Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про розподіл витрат на правову допомогу за заявою позивача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,
Короткий зміст заяви
Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 29.05.2025 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 812 від 14.02.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 109 405, 84 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно набуті грошові кошти, які стягнуті на підставі виконавчого напису № 812 від 14.02.2019 у розмірі 109 405, 84 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1937, 92 грн.

09.06.2025 представник позивачки - адвокат Васильченко Г.І. звернулася до суду із заявою про вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу, в обґрунтування якої вказала, що при поданні позовної заяви визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу 12000,00 грн, виходячи із розрахунку вартості правової допомоги адвоката: 1 година 2 000,00 грн.

Копію рішення суду у паперовому вигляді представнику не надходила. Судом направлено рішення 05.06.2025, що підтверджується карткою руху документу, а тому про зміст рішення стало відомо з дати доставки до електронного суду 05.06.2025, отже 5-ти денний строк для звернення з заявою про ухвалення додаткового рішення хоч і пропущений, але пропущений з об`єктивних незалежних від неї причин, а тому вважав підлягає поновленню (копія картки руху документу додається).

Між позивачкою і адвокатом укладено 29.11.2024 договір про надання правничої (правової) допомоги № 1, відповідно до п. 3.1. якого вартість однієї години роботи адвоката (гонорар) складає 2000,00 грн. Факт надання адвокатом правової допомоги в розмірі 12000,00 грн підтверджується актом про надання правової допомоги від 05.06.2025, детальним описом робіт (наданих послуг) від 05.06.2025, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги за Договором № 1 від 29.11.2024, укладеним між адвокатом Васильченко Г.І. та ОСОБА_1 , платіжною інструкцією АТ «Універсал Банк» про зарахування коштів № PE47-KCEE1AMP-H5HT від 03.12.2024 на суму 12000,00 грн.

На підставі викладеного просив:

визнати причини пропуску строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу поважними та поновити строк;

ухвалити додаткове рішення по справі яким розподілити судові витрати, стягнувши з АТ «Ідея Банк» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн.

Заяви учасників процесу.

Відповідач вимоги заяви не визнав. Представник відповідача Рибак Н.І. надала письмові заперечення за заяву, у яких не погодилася із підставами стягнення витрат на правничу допомогу. Зазначила, що представником позивача в порушення вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті не було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Представником позивача не долучено до позовної заяви документів, які б свідчили про отримання правової допомоги та її оплати (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), в тому числі тих документів які б містили детальний розпис наданих адвокатом клієнту правових послуг з зазначенням вартості таких із зазначенням часу витраченого на підготовку вказаних документів чи виконання послуги).

Пунктом 1 договору про надання правової допомоги №1 від 29.11.2024 передбачено, що клієнт в порядку та на умовах визначених цим договором дає завдання-доручення, а адвокат зобов`язується відповідно до завдання - доручення клієнта надати йому за плату правничу допомогу щодо здійснення представництва і захисту прав та інтересів Клієнта в усіх без виключення органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, у судах всіх інстанцій та юрисдикцій, правоохоронних органах, тощо.

Згідно п. 3.1 договору клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар-винагороду за надання правничої допомоги клієнту, що надається шляхом оплати виставлених адвокатом рахунків за надання правничої допомоги не пізніше 365 календарних днів з дня отримання рахунку, в порядку почасової оплати виходячи із розрахунку вартості: 1 (одна) година правничої допомоги - 2000,00 грн., 1 (один) судодень - 2000.00 грн. шляхом оплати готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок адвоката.

Згідно п. 3.5 договору за результатами надання правничої допомоги складається акт про надання правової допомоги, який підписується повноваженими представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правничої допомоги і її вартість.

Заявника долучив Акт про надання правової допомоги від 05.06.2025, детальний опис робіт (наданих послух) виконаних адвокатом від 05.06.2025 та платіжну інструкцію №РЕ47-КСЕЕ-1АМР-Н5НТ від 03.12.2024 на 12000 грн. З платіжної інструкції неможливо визначити, про які юридичні послуги, як зазначено у призначені платежу йде мова, чи сплачені вони саме за надання правової допомоги у судовій справі № 201/15711/24, та не міститься жодної інформації згідно якого договору та Акту про надання правової допомоги здійснена оплата. Отримувачем згідно платіжної інструкції є ФОП ОСОБА_2 , проте договором передбачено, що оплата здійснюється на банківський рахунок адвоката. Окрім цього, кошти у розмірі 12000 грн сплачено згідно із платіжної інструкція до подання позовної заяви ОСОБА_1 , яка була предметом розгляду, та задовго до Акту про надання правової допомоги та детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.

Зміст договору про надання правової допомоги (форма його викладу), не свідчить про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, заявленій вже у заяві про ухвалення додаткового рішення.

Позивачем подано документи, які вже були наявні на момент ухвалення рішення від 29.05.2025 у справі, зокрема платіжної інструкції №РЕ47-КСЕЕ-1АМР- Н5НТ від 03.12.2024 на 12000 грн, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Також вважав, що вартість заявлених витрат є явно неспівмірною зі складністю спору та витраченим часом, а також якістю наданих послуг, що свідчить про штучне збільшення розміру вартості наданих послуг.

Просив відмовити у задоволенні заяви.

Представник позивачки - адвокат Васильченко Г.І. у заяві просила розглянути цю заяву без участі позивачки та представника, заяву підтримала.

Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини надання правничої допомоги, встановлені судом.

Повноваження адвоката Васильченко Г.А. як представника позивачки підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством договором про надання правничої (правової) допомоги № 1 від 29.11.2024, п. 3.1. якого визначена вартість однієї години роботи адвоката (гонорар) 2000,00 грн.

Факт надання адвокатом правової допомоги в розмірі 12000,00 грн підтверджується актом про надання правової допомоги від 05.06.2025, детальним описом робіт (наданих послуг) від 05.06.2025, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги за договором № 1 від 29.11.2024, платіжною інструкцією АТ «Універсал Банк» про зарахування коштів № PE47-KCEE1AMP-H5HT від 03.12.2024 на суму 12000,00 грн.

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Щодо поновлення строку

Як встановлено, копію рішення суду від 29.05.2025 судом направлено 05.06.2025, на підтвердження чого надано картку руху документу.

Частиною 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому приписи чинного ЦПК України не пов`язують право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку; в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Згідно зі ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Суд вважає, що представником пропущений строк на подання заяви про розподіл судових витрат поважними, оскільки рішення отримане 05.06.2025, а із заявою про розподіл судових витрат представник звернувся 09.06.2025, тобто у 5-ти денний строк для звернення з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Щодо суті

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ч. 4 ст. 58 ЦК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19).

При цьому, представником позивача на виконання ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (а.с. 11). Тому суд не приймає посилання відповідача про невиконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

Також суд звертає увагу на те, що договір з адвокатом укладений позивачкою 29.11.2024, позивачка звернулася до суду 10.12.2024 і тому сплата за послуги платіжною інструкцією №РЕ47-КСЕЕ-1АМР-Н5НТ від 03.12.2024 на 12000 грн після укладення договору вказує на лише на виконання нею умов договору.

Велика Палата Верховного Суду у поставні від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Суд вважає, що понесені витрати на правничу допомогу підтверджені належним і допустимими доказами (ордером, укладеним договором, актом приймання-передачі виконаних послуг, платіжною інструкцією), тому вони приймаються судом до уваги.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1вищевказаного Закону).

Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно із ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021р. по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).

Договором узгоджено, що за надання адвокатом правової допомоги у справі, клієнт оплачує адвокатові гонорар.

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід зауважити на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц, за яким при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно із висновками у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).

Суд, застосовуючи вказані критерії, перевіривши зміст наданих документів, зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за послуги адвоката вартістю 12000,00 грн. є неспівмірними зі складністю цивільної справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, а тому визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню на користь позивачу, у співмірності до наданих послуг, з урахуванням того, що позові вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути витрати на правничу допомогу в загальній сумі 10000,00 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги повне задоволення позову, витрати у розмірі 10000,00 грн. гонорару адвоката можуть бути відшкодовано у якості витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони підтверджені матеріалами справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про розподіл витрат на правничу допомогу у цивільній справі ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) додаткове судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст додаткового рішення виготовлений 26 серпня 2025 року.

Суддя О.С. Наумова