Справа №345/2246/25
Провадження № 2/345/1144/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, а саме просить виділити йому в цілому у власність в натурі із спільної часткової власності частину нерухомого майна по АДРЕСА_1 , контору-лабораторію (літера А), загальною площею 457,2 кв.м.

Позов мотивує тим, що йому на праві власності належать 77/1000 частини нерухомого майна по АДРЕСА_1 , а саме контора-лабораторія, загальною площею 457,2 кв.м. Зазначене нерухоме майно належить йому на підставі договору дарування від 15.10.2019 року. Іншими співвласниками нерухомого майна є відповідачі, яким також належать частки різних розмірів.

Позивач зазначає, що висновком від 04.04.2025 року №7216, складеним інженером інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_7 та затвердженим ФОП ОСОБА_8 підтверджується технічна можливість виділу в натурі належної йому частки. Крім того, належне позивачу приміщення знаходиться на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві власності і не з`єднані з іншими приміщеннями. Таким чином, існує технічна можливість виділу належної позивачу частки, що не буде порушувати прав та інтересів інших співвласників. Тому позивач змушений звернутися із вищевказаним позовом до суду.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позов підтримує та просить суд його задоволити.

Відповідачка ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подали, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Копії ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з позовом з додатками надсилались відповідачам на адреси їхнього місця реєстрації.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 15.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В., ОСОБА_1 набув право власності на приміщення контори, лабораторії, загальною площею 457,2 кв.м., зазначене в плані літерою «А», що становить 73/1000 частки майнового комплексу, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11-12). Належність позивачу на праві приватної власності вищевказаного нерухомого майна підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 7).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 5-10), окрім ОСОБА_1 (73/1000 частки), іншими співвласниками виробничих приміщень за адресою АДРЕСА_1 є також відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному

з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі,

а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Згідно з ч. 1ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий виділ можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

Відповідно до висновку від 04.04.2025 року щодо технічної можливості виділу в натурі нерухомого майна по АДРЕСА_1 , складеного ФОП ОСОБА_8 , за технічними показниками виділ в натурі належної ОСОБА_1 приміщення контори-лабораторії під літерою «А», загальною площею 457,2 кв.м., що становить 73/1000 ідеальної частки майнового комплексу, є технічно можливий (наявні окремі зовнішні входи до приміщень всіх власників, а також відсутні приміщення спільного користування).

Отже, вказаним висновком підтверджується наявна технічна можливість щодо виділу ОСОБА_1 в натурі належної йому частки нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 28) ОСОБА_1 є власником в цілому земельної ділянки з кадастровим номером :18:004:0008, на якій розташована будівля приміщення контори-лабораторії під літерою «А».

Перешкод, які заважали б виділу майна в натурі, судом не встановлено. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст. ст.317, 355, 356, 358, 364 ЦК України, керуючись ст.ст.76-81, 89, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Виділити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у власність в натурі в цілому як окремий об`єкт 77/1000 частини нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 контору-лабораторію, зазначену в плані літерою «А», загальною площею 457,2 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 12.08.2025 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ