ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7527/25 Справа № 932/4080/22 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Довгопола Олена Олексіївна, на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпра від 29 липня 2024 року про забезпечення позову, у складі судді Куцевола В.В. у цивільній справі № 932/4080/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся через суд із позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 на предмет стягнення з неї заборгованості за договором позики від 10 березня 2022 року у розмірі 2194200,00 грн.

Також у липні 2022 року ОСОБА_2 подав до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська заяву про забезпечення цього позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_1 здійснювати будь які дії, пов`язані з реєстрацією (виникнення зміни, припинення) права власності на нерухоме майно з забороною здійснення відчуження нерухомого майна будь яким шляхом (укладання договорів дарування, купівлі-продажу, іпотеки, міни, тощо) реалізації передачі іншим особам, переоформленню документів, а також інші дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 до розгляду цивільної справи по суті.

В обґрунтування вимог посилався на те, що перехід права власності на вищезазначене нерухоме майно у будь-який спосіб може покласти на нього тягар подальшого поновлення своїх порушених прав від відповідача, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав, оскільки предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики на суму 2194200,00 грн, від сплати якої відповідач ухиляється. Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлої своєї матері, яка складається з нерухомого майна, на яку в будь-який момент має змогу отримати свідоцтва про право на спадщину та здійснити відчуження нерухомого майна, тоді як у примусовому порядку у разі задоволення його позову на таке майно може бути звернуто стягнення в погашення цього боргу відповідача перед позивачем. Невжиття заходу забезпечення позову може ускладнити або унеможливити подальше реальне виконання рішення суду у даній справі. Таким чином, на даний час єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпра від 29 липня 2024 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам 1/2 частини нерухомого майна (продажу, міни, найму, виділу часток, передачі в іпотеку та інше), яким є буд. АДРЕСА_1 , до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В іншій частині заяву про забезпечення позову - залишено без задоволення (а.с.44-47 Том ІІ).

Ухвала суду мотивована реальністю спору між сторонами у даній справі щодо заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за договором позики на суму 2194200 грн, а відповідач намагається оформити свої спадкові права на частину зазначеного будинку, отриманого у спадщину після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та не позбавлена можливості після надання відповідних документів нотаріусу отримати свідоцтво про право на належну їй частину спадщини після смерті ОСОБА_3 . За для обмеження лише можливість ОСОБА_1 розпоряджатися нерухомим майном після отримання свідоцтва про спадщину, суд першої інстанції вважав за необхідне застосувати спосіб забезпечення позову, який не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки не позбавляє права отримати свідоцтво про право на спадщину та не перешкоджає реєстрації права власності на майно, у вигляді заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам 1/2 частини нерухомого майна (продажу, міни, найму, виділу часток, передачі в іпотеку та інше), яким є буд. АДРЕСА_1 , до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовивши в іншій частині заяви ОСОБА_2 .

З цією ухвалою не погодилася ОСОБА_1 та через свого представника адвоката Довгополу О.О., у червні 2025 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону, та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в повному обсязі.

Інші учасники процесу своїм правом, встановленим положеннями ст 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Забезпечуючи позов шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам 1/2 частини нерухомого майна (продажу, міни, найму, виділу часток, передачі в іпотеку та інше), яким є буд. АДРЕСА_1 , до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав на нерухоме майно в обраний позивачем спосіб захисту, а вжиті заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами позивача.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком районного суду та вважає його обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору є стягнення з ОСОБА_1 заборгованість по договору позики від 10 березня 2022 року в розмірі 2194200 грн, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 412.

Заочним рішенням суду Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 10 березня 2022 року у розмірі 2194200 грн.

На підставі заяви представника відповідача ухвалою від 17 квітня 2024 року заочне рішення було скасоване, справу призначено до розгляду.

Після скасування заочного рішення суду від 09 лютого 2023 року відповідач чи її представник у судові засідання не з`являється.

З наданих представником позивача доказів вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 ..

У заяві про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та відзиві на позов відповідач також зазначала, що нею здійснюються дії щодо отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 279808018 від 18 жовтня 2021 року та № 388424024 від 26 липня 2024року судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належало померлій ОСОБА_3 43/100 частин на підставі договору дарування виданого 13 березня 2003 року ВАО № 150832 виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., та 57/100 частин на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2004 року.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіної Т.В. відповідачу ОСОБА_1 відмолено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої її матері ОСОБА_3 , у зв`язку із неподанням спадкоємцем належним чином оформлених документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на спадкове майно.

Надані позивачем копії письмових доказів вказують на реальність спору між сторонами у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Оскільки підставою для відмови відповідачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , стало виключно неподання правовстановлюючих документів, однак матеріалами справи підтверджено, що померла ОСОБА_3 була власником вказаного будинку, відповідач не позбавлена можливості після надання відповідних документів нотаріусу отримати свідоцтво про право на належну їй частину спадщини після смерті ОСОБА_3 ..

Таким чином враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача значної суми забогованості за договором позики, районний суду правомірно дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви, з яким також погоджується і колегія суддів, оскільки вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає, що вжиті судом першої інстанції немайнові заходи забезпечення позову є тимчасовою мірою, що є правомірним, що стосуються безпосередньо прямої можливості відчужити відповідачем ОСОБА_1 у будь-який спосіб спірне майно після отримання нею свідоцтва про право на спадщину, а державним реєстраторам здійснити дії щодо реєстрації такого відчуження.

До посилань скаржника на те, що суд першої інстанції, застосувавши такі заходи забезпечення позову, фактично позбавив її можливості оформити спадкові права, враховуючи, що ОСОБА_1 не позичала у ОСОБА_2 зазначену суму грошових коштів, розписки не надавала, договір позики не укладала, колегія суддів відноситься критично, оскільки заборона ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам 1/2 частини нерухомого майна (продажу, міни, найму, виділу часток, передачі в іпотеку та інше), яким є буд. АДРЕСА_1 , до розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, не позбавляє її права отримати свідоцтво про право на спадщину та не перешкоджає реєстрації права власності на майно на своє ім`я, а обмежується лише можливість ОСОБА_1 розпоряджатися спадковим майном в подальшому після отримання свідоцтва про спадщину.

Отже, колегія суддів вважає, що скаржником не було доведено того, що цією ухвалою суду порушені її права, навпаки, колегія суддів вважає такі доводи формальними та безпідставними, оскільки такі заходи є тимчасовими і призначені для належного захисту майнових прав усіх учасників у конкретній справі, тому не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, вірно з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням наявності спору між сторонами щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики, яка є значною, так і вжитих заходів його забезпечення, підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, та дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви позивача про забезпечення позову у зазначений в ухвалі суду від 29 липня 2024 року спосіб.

За таких обставин, доводи скаржника про неспівмірність вжитих судом заходів забезпечення позову та заявлених позовних вимог є безпідставними, та такими, що не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової про відмову в задоволенні заявленої заяви, як про це просить скаржник, колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Довгопола Олена Олексіївна залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпра від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 27 серпня 2025 року.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна