Справа № 337/2153/25
Провадження № 2-др/337/24/25
УХВАЛА

про відмову в прийнятті додаткового рішення

15 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Завгороднього Є.В., за участю секретаря судового засідання Лемонджави А.В., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тимошенка А.В. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.08.2025 у задоволенні позову відмовлено.

14.08.2025 представник відповідача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме просив стягнути з позивача суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000 гривень (акт наданих послуг від 10.06.2025 в розмірі 6 000 гривень та від 14.08.2025 в розмірі 5 000 гривень).

Згідно з ч 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Водночас, слід зазначити, що під час розгляду справи судом в судовому засіданні 13.08.2025, зокрема, було досліджено питання розподілу судових витрат, та в мотивувальній частині суд обгрунтував відмову в задоволенні відповідних вимог про стягнення судових витрат обом сторонам. Зокрема, суд зазначив (4-5 аркуші друкованого рішення), що:

«Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Позивач до позову долучив акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом на суму 5 000 гривень, які не підлягають розподілу, з огляду на відмову в задоволенні позову.

Представник відповідача у відзиві зазначив орієнтовний розрахунок витрат, понесених відповідачем, у розмірі 6 000 гривень та зазначив, що докази на підтвердження відповідних витрат ним будуть долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки стороною відповідача не доведено наявність поважних причин неможливості подання доказів щодо розміру судових витрат та беручи до уваги, що спір відноситься до категорії справ незначної складності (зважаючи на ціну позову, склад учасників та характер спірних правовідносин), суд не вбачає наявність підстав для встановлення строку для подання доказів понесення судових витрат сторонами та призначення додаткового судового засідання для вирішення питання про судові витрати » (кінець цитати рішення від 13.08.2025).

Розглянувши в судовому засіданні 13.08.2025 питання розподілу судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення стороною відповідача витрат на правову допомогу з позивача, підкресливши відсутність поважних причин недолучення доказів понесення вказаних витрат,

Суд наголошує, що згідно з положеннями ст. 246 ЦПК України обов`язковою умовою вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог є поважність причин, з яких сторона не могла подати докази понесення витрат раніше.

Так, з документів, долучених до заяви (акт приймання-передачі виконаних робіт, прибутковий касовий ордер), вбачається, що частина витрат (6 000 гривень) була понесена відповідачем 10.06.2025 (тобто, більше ніж за два місяці до ухвалення рішення у справі). Відповідач належним чином не обгрунтував, чому вказані докази не могли бути долучені до відзиву, який було надіслано до суду 10.06.2025, або в будь-який інший час до ухвалення рішення у справі (до 13.08.2025).

Суд звертає увагу представника відповідача на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України, згідно якими кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, положеннями п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України як одну з основних засад цивільного судочинства встановлено неприпустимість зловживання процесуальними правами. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Окремо суд звертає увагу на складові судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, зазначених в акті виконаних робіт від 14.08.2026 (в акті зазначено прізвище клієнта ОСОБА_2 , вочевидь, опечатка), а саме: «супровід судового розгляду справи без особистої участі в режимі онлайн через систему «електронний суд» та «складання заяви про ухвалення додаткового рішення по справі» (остання складова згідно з розцінками адвоката 3 000 гривень за комплексну послугу). Суду не зрозуміло, в чому саме полягає «супровід судового розгляду без особистої участі», крім того, на переконання суду, нарахування плати за надання послуги зі складання заяви про ухвалення додаткового рішення за відсутності реальної потреби в її наданні (оскільки судом вже було вирішено питання про розподіл судових витрат в рішенні, ухваленому 13.08.2025) може свідчити про штучне завищення вартості наданих послуг та недотримання критеріїв розумності та співмірності витрат на правову допомогу.

Європейських суд з прав людини виснував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04).

У разі незгоди з рішенням суду від 13.08.2025 в частині відмови в розподілі судових витрат обом сторонам та мотивами, якими керувався суд під час ухвалення рішення, відповідач не позбавлений права оскаржити рішення в порядку, передбаченому положеннями цивільного процесуального законодавства.

Крім того, ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено відповідно до положень ч. 5 ст. 270 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 81, 137, 141, 246-247, 259, 261, 263-265, 270, 352, 354-356 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тимошенка А.В. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею як така, що постановлена в судовому засіданні за відсутності учасників справи.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне найменування сторін:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (місцезнаходження: 04112, м. Запоріжжя, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, б. 8, );

відповідач ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Євген ЗАВГОРОДНІЙ