Номер провадження: 22-ц/813/4815/25
Головуючий у першій інстанції Цирфа К. А.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Лозко Ю.П.,Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінтраст Капітал,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2025 року, ухвалене судом у складі судді Цирфа К.А., в м. Одеса,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінтраст Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року до Київського районного суду м. Одеси з позов звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі також позивач, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»), поданим в його інтересах представником Городніщевою Єлизаветою Олегівною, до ОСОБА_1 (далі також відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4033485 від 05.10.2023 у розмірі 132 012 грн, з яких: 19 300 грн за тілом кредиту, 89 552 грн за процентами, нарахованими первісним кредитором, 23 160 грн за процентами, нарахованими фактором, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі вказаного кредитного договору відповідачу первісним кредитором надано кредит в сумі 19 300 грн. У подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу передано позивачу. Оскільки відповідачем не виконано обов`язок з повернення тіла кредиту та процентів за користування ним, товариство звернулося з цим позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції зазначав, що представником позивача до матеріалів справи долучено витяг з реєстру боржників відносно відповідача, який передбачає підписи обох сторін договору факторингу та скріплення їх печатками підприємств. Натомість, до матеріалів справи долучений чистий бланк цього витягу, завірений представником позивача. Доказів того, що вказаний витяг підписаний в письмовій або електронній формі, до суду не надано. Відтак указаний доказ є недопустимим. Як наслідок, позивачем не доведено факт передачі клієнтом позивачеві права вимоги до відповідача у цій справі Голобродської О.М.,

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням 19 березня 2025 року Городніщева Єлизавета Олегівна, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулась з апеляційною скаргою в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.02.2025 року у справі № 947/35890/24 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 та стягнути з Відповідача заборгованість загальною сумою - 132012.00 грн. (Сто тридцять дві тисячі дванадцять гривень 00 копійок), яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою тіла кредиту) у розмірі 19300.00 грн. (Дев`ятнадцять тисяч триста гривень 00 копійок), суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором 89552.00 грн. (Вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривнi 00 копійок), суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 60 календарних днів за період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року в сумі 23160.00 грн. (Двадцять три тисячі сто шістдесят гривень 00 копійок), а також сплачений судовий збір у сумі 2422.40 (Дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. (Десять тисяч гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга вмотивована тим, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що позивачем не доведено перед судом належними на допустимими доказами факт переходу права вимоги від клієнта (первісного кредитора) до фактора (позивача) відносно відповідача.

Зазначали, що 05.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту №4033485 від 05.10.2023, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 19300.00 грн., строком на 360 календарних днів, вважали, що такий договір відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України і доказів того, що він оспорювався відповідачем не подано. Отримання кредитних коштів не заперечувалось і відповідачем. З наданих доказів позивачем вбачається, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало свої зобов`язання та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі, вказаному у кредитному договорі, шляхом перерахування коштів на банківську карту відповідача. Окрім цього зазначене підтверджується інформацією отриманою від банка-емітента платіжної картки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» , яку зазначав Відповідач під час укладання Договору. З огляду на викладене, не можна спростувати виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»

Вважали, що Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором № 4033485 про надання споживчого кредиту від 05.10.2023 р., у зв`язку з чим, вимоги позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», до якого за договором факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024 року перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , є обґрунтованими та підлягають стягненню у сумі 19300.00 грн

Зазначали, що з огляду на те, що ОСОБА_1 згідно укладеного з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договору взяла на себе зобов`язання погашати кредит та відсотки за користування кредитом у визначений договором строк, та вказаний обов`язок нею був порушений, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості за договором, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики, що обліковується в розмірі 19300.00 грн. та сплати відсотків за користування кредитними коштами у сумі 89552.00 грн., які є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Скаржник посилається, що згідно ст. 1054, 1055 ЦК України нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.

Щодо заміни кредитора на фактора зазначали, що це не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Вважали, що позивач набув права вимоги і щодо майбутніх вимог, в тому числі за договором № 4033485 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.10.2023 року, строк дії якого визначено п. 1.3 Договору, а саме до 29.09.2024 року включно, зокрема щодо відсотків в сумі 23160.00 грн., нарахованих новим кредитором в межах дії кредитного договору в період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року, а тому, рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволені вимог про стягнення вказаних процентів є помилковим.

Зазначає, що чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Скаржник вважає, що наданий розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі.

Щодо судових витрат в суді першої інстанції скаржник зазначав, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем надано копію Договору про надання правової допомоги, укладеного з адвокатом Городніщевою Є.О., заявку до договору, рахунок на оплату по замовленню, згідно якого вартість послуг адвоката, наданих позивачу, складає 10 000,00 грн., звіт про проведену роботу. Зазначали, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Явка в судове засідання

Сторони в судове засідання не з`явились, проте були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання за допомогою підсистеми «Електронний суд», клопотань про відкладення не надходило.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходи з того, що що представником позивача до матеріалів справи долучено витяг з реєстру боржників відносно відповідача, який передбачає підписи обох сторін договору факторингу та скріплення їх печатками підприємств. Натомість, до матеріалів справи долучений чистий бланк цього витягу, завірений представником позивача. Доказів того, що вказаний витяг підписаний в письмовій або електронній формі, до суду не надано. Відтак указаний доказ є недопустимим. Як наслідок, позивачем не доведено факт передачі клієнтом позивачеві права вимоги до відповідача у цій справі ОСОБА_1 ,

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Судовою колегією встановлено, що 05.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРАУКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №4033485 від 05.10.2023 про надання споживчого кредиту в електронному вигляді, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача«Х172» 05.10.2023 року об 11:47:27 (а.с.17,23).

Відповідно до п. 1.2 договору товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно п 2.4. Договору кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1. Договору.

Судовою колегією встановлено, що зарахування кредитних коштів у сумі 19300 гривень на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 відбулось 05.06.2023 року о 11:49:07 год, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» вих№2749-3105 від 31.05.2024 року (а.с.16).

Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 19300.00 грн.

Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 05.10.2023 року по 29.09.2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

Згідно з п.3.1. Договору, Проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору.

Пунктом 1.4.2. Договору передбачено знижену процентну ставку, що становить 1,00% в день та застосовується на таких умовах.

Зазначені обставини свідчать про те, що за умовами договору про надання споживчого кредиту від 05.10.2023 року, якщо Клієнт до 04.11.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4033485 від Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.03.2025 15 05.10.2023 року у період з 05.10.2023 року по 24.05.2024 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 89552.00 грн.

У зазначений період Відповідачем не здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора, спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на те, що ОСОБА_1 згідно укладеного з ТОВ «ЛІНЕУРАУКРАЇНА» договору взяла на себе зобов`язання погашати кредит та відсотки за користування кредитом у визначений договором строк, та вказаний обов`язок нею був порушений, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості за договором, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики, що обліковується в розмірі 19300.00 грн. та сплати відсотків за користування кредитними коштами у сумі 89552.00 грн.

24.05.2024 р між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 24/05/2024, згідно умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги за кредитним договором, про що відповідача повідомлено на електронну пошту.

Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.2024, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 108 852,00 гривень, з яких: 19300,00 гривень заборгованість за основним боргом; проценти за користування кредитом 89 552 гривень, нараховані ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» у період з 04.11.2023 по 29.09.2024.

Звертаючись до суду позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 4033485 про надання споживчого кредиту від 05.10.2023 у розмірі 132012.00 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою тіла кредиту) у розмірі 19300.00 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором 89552.00 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 60 календарних днів за період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року в сумі 23160.00 грн..

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за 60 календарних днів у сумі 23160 гривень нарахованих у період з з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».

Пунктом 1.1. договору факторингу № 24/05/24 від 24.05.2024 року передбачено, що за даним договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

За умовами договору про надання споживчого кредиту від 05.10.2023 року строк кредиту визначено 360 дні (день), із терміном повернення кредиту та нарахованих процентів до 29.09.2024 року, як зазначено в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, яка є додатком № 1 до вказаного договору(а.с.17).

Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору N? 4033485 строк кредиту 360 днів: з 05.10.2023 року по 29.09.2024 року.

Станом на дату укладання Договору факторингу від 24.05.2024 року N?24/05/2024, строк дії Договору N? 4033485 від 05.10.2023 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року (60 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 23160 грн. про що позивачем надано розрахунок: 19300 грн * 2.00% = 386 грн*60 календарних дні = 23160 грн.

У даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання

кредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору N? 4033485 від 05.10.2023 року, а тому заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами підлягає стягненню з Відповідача у сумі 112712 грн. (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 89552 грн., проценти нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у сумі 23160 грн.).

Зазначені обставини свідчать про те, що позивачем проценти за період з 27.05.2024 року по 15.06.2024 року нараховані в межах строку договору № 6787885, виходячи із процентної ставки встановленої договором.

Суд першої інстанції не врахував зазначені вище обставини та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано суду розрахунку відсотків за період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року та відсутність у позивача підстав для нарахування відсотків.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2025 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішенння, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості загальною сумою - 132012.00 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою тіла кредиту) у розмірі 19300.00 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором 89552.00 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 60 календарних днів за період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року в сумі 23160.00 грн. задовольнити.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 29.10.2024 року, при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір у розмірі 3633 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 21.03.2025 року.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал підлягає стягненню судовий збір у сумі 6055,4 грн (2422,40 грн за подання позовної заяви + 3633 грн за подання апеляційної скарги).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на оплату послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 10000 грн.

До позовної заяви позивачем додано копію договору № 26/08-2024 від 26.08.2024 року про надання правової допомоги; ордер від 17.07.2024 року серія АІ № 1732050; акт №74 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 26/08-2024.

З акту прийому-передачі виконаних робіт від 25.10.2024 року вбачається, що відповідно до умов договору адвокатом надані, а клієнтом прийняті наступні послуги: зустріч адвоката та клієнта для надання консультації 0,5 год, вартість 440 грн; дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи 1 год., вартість -840 грн.; аналіз норм чинного законодавства 0,5 год., вартість 440 грн; підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом 1 год.,840 грн.; письмова юридична консультація, складання письмового консультативного висновку 1 год., вартість 840 грн., проведення Адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі та складення ,оформлення та направлення адвокатських запитів 1 год., вартість 840 грн; складання позовної заяви 2год., вартість 1640 грн; складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) додатків до позовної заяви 1 год., вартість 840 грн; складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи 2 год., вартість -1640 грн.; підготовка адвоката до судових засідань, участь у судових засіданнях 2 год., 1640 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що адвокат Городніщева Є.О. представляла інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал шляхом складання позовної заяви, клопотання про витребування доказів.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, провадження № 14-20цс22).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Отже, в силу приписів наведених вище норм для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги в повному обсязі, та у зв`язку з тим, що клопотань чи заяв про зменшення витрат на правову допомогу від відповідача не надходило, керуючись критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), обґрунтованості, пропорційності та розумності, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг колегія суддів вважає, належним чином обґрунтовані вимоги про стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 4000 грн, додавши договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 року; акт№41 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 19.03.2025 року; платіжну інструкцію № 6682 від 21.03.2025 року.

Визначаючи розмір судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції, які підлягають стягненню з відповідача апеляційний суд враховує складність справи, оскарження рішення суду, щодо якого існує стала судова практика, та беручи до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути не лише підтвердженим документально, але і відповідати принципам розумності, необхідності, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Капітал (Код ЄДРПОУ , місцезнаходження: Україна, 03150, місто Київ, вул. Загородня, будинок 15, офіс 118/2) заборгованість загальною сумою - 132012.00 грн. (Сто тридцять дві тисячі дванадцять гривень 00 копійок), яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою тіла кредиту) у розмірі 19300.00 грн. (Дев`ятнадцять тисяч триста гривень 00 копійок), суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором 89552.00 грн. (Вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривнi 00 копійок), суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 60 календарних днів за період з 24.05.2024 року по 22.07.2024 року в сумі 23160.00 грн. (Двадцять три тисячі сто шістдесят гривень 00 копійок), а також сплачений судовий збір в суді першої інстанції та за подання апеляційної скарги у сумі 6055,4 грн (шість тисяч п`ятдесят п`ять гривень 40 копійок) та витрати на правову допомогу під час розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду справи у розмірі 14 000,00 грн. (чотирнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст рішення складено 12 серпня 2025 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко