Справа № 347/905/25
Провадження № 2/347/576/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю: секретаря с/з Сумарука І.П.,

представника позивача Голіней Л.Д. (у режимі відеоконференції)

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник позивача адвокат Голіней Л.Д. звернулася в суд із наведеним позовом до ОСОБА_3 , мотивуючи його тим, що 12.11.2011 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Верховинського районною суду від 28.08.2020 року було розірвано.

У шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як стверджує позивач, їх спільний з відповідачем син з 01.09.2024 року навчається у «Коломийській приватній початковій школі «Радість». Вартість навчання у цьому освітньому закладі становить 8000 грн. на місяць та 3300 грн. - харчування.

Під час навчання сина у приватниму дитячому садочку батько хлопчика оплачував вартість послуг дитячого садочка в повному обсяті, а всі інші втрати були покладені на матір ОСОБА_5 .

Проте коли син продовжив навчання у приватній школі та пішов до 1 класу відповідач перестав допомагати ОСОБА_2 матеріально та оплачувати навчання сина, посилаючись на те, що в нього наданий час є інша жінка, яка також має дитину від першого шлюбу і він повинен їх утримувати, а тому позивач змушена була сама нести всі втрати.

Сама ж ОСОБА_2 працює в кафе-піцерії «Тіп-Топ» в м. Коломия кухарем та отримує заробітну плату в розмірі 8200 грн., що не дозволяє забезпечити належні та достатні умови проживання сім`ї, оскільки окрім витрат на навчання сина позивач також несе витрати по оплаті квартири та комунальних послуг, одяг та продукти харчування необхідні поза межами навчального закладу. Для забезпечення належного та достатнього рівня проживання сина ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги оскільки самій дуже важко утримувати дитину.

Позивач стверджує, що їй відомо, що відповідач з 2020 року неребуває за межами України та працює там, а отже отримує значні доходи, та може в повній мірі виконувати свій батьківський обв`язок щодо забезпечення належного та достатньою рівня проживання дитини.

У зв`язку із наведеним позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 тисяч грн. до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з ОСОБА_3 понесені нею судові витрати.

27.06.2025 року до адвокат Лазоришин І.І. подав до Косівського районного суду відзив на позовну заяву. Так, 24.06.2025 року між адвокатом та матір`ю відповідача ОСОБА_3 в справі ОСОБА_6 укдадений договір про надання правничої допомоги. ОСОБА_1 вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Після одруження з ОСОБА_2 відповідач був змушений виїхати за кордон, так як коштів на утримання сім`ї не вистачало та не мав можливості повернутися Україну. Весь час перебування на заробітках, ОСОБА_3 надсилав дружині кошти на її утримання та утримання сина. У 2020 році ОСОБА_2 подала до суду позов про розірвання шлюбу і їхній шлюб було розірвано.

Незважаючи на розірвання шлюбу, відповідач не переставав матеріально утримувати сина ОСОБА_5 регулярно передавав грошові кошти його матері та вважав, що цих грошей мало б вистачати.

ОСОБА_3 не думав, що колишня дружина буде вирішувати питання стягнення аліментів у судовому порядку, а тому адвокат стверджує, що відповідач не зберіг всіх доказів, які б свідчили про переказ коштів, окрім як за 2025 рік. ОСОБА_1 зазначив, що у період з січня по квітень 2025 року ОСОБА_3 переказав на особовий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 75 098 грн.

Відповідач стверджує, що не може надалі сплачувати аліменти в сумі, яку просить позивач, адже повинен допомагати фінансово батькам, також має додаткові проблеми із житлом та планує в подальшому створити сім`ю, на що теж потрібні кошти, а заробіток за кордоном у нього не стабільний.

Щодо навчання сина у приватній школі ОСОБА_3 стверджує, що він може навчатися у звичайному освітньому закладі на рівні з більшістю дітей. В разі, якщо ОСОБА_2 хоче, щоб їхня спільна дитина навчалася у приватній школі, то нехай сама і оплачує такі витрати.

Таким чином, адвокат Лазоришин І.І. ствердив, що відповідач частково визнає позов та погоджується щомісячно сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, так як його доходи є непостійними ті нестабільними.

Позиція сторін у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Голіней Л.Д. позовну заява підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, висловивши доводи аналогічні із тими, що містяться у позовній заяві. Додатково зазначила, що раніше неповнолітній син сторін ОСОБА_7 відвідував приватний дошкільний заклад, і ідповідач добровільного його оплачував. Будь яих заперечень з цього приводу не висловлював. Однак, коли син пішов в приватну школу, чомусь відповідач перестав оплачувати навчання сина. Представник відповідача зазначила, що вартість навчання сина сторін в приватному закладі, а також харчування дитини, потребує значних коштів. Самостійно позивачу фінансово важко утримувати дитину. У зв`язку з цим, позивачем був визначений розмір аліментів з врахуванням витрат, які позивач несе на оплату навчання і харчування сина в школі.

Представник відповідача адвокат Лазоришин І.І. у судовому засіданні ствердив, що відповідач ОСОБА_3 визнає позов ОСОБА_2 частково та погоджується щомісячно сплачувати аліменти на сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку. Ствердив, що відповідач дійсно знаходиться за кордоном, в республіці Польща, де працює по найму, неофіційно. Відповідач дійсно добровільно неодноразово пересилав позивачу кошти на утримання неповнолітнього сина, і в подальшому надає допомогу. Однак відповідач за кордоном має іншу сім`ю. Крім того, відповідач категорично не погоджується з тим, щ осин відвідує приватний навчальний заклад, оскільки вважає, що в цьому немає необхідності, адже є цілком багато придатних державних навчальних закладів. Також представник зазначив, що позивач неодноразово чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, як відповідачу, так і його батькам, з приводу чого, відповідач має намір звертатись до суду.

У зв`язку з цим, представник позивача просив позов задовольнити частково, а відповідно і вирішити питання судових витрат виходячи з пропорційності задоволення позовних вимог.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 20.05.2025 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 20.05.2025 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про дату, час та місце перетину державного кордону України відповідачем ОСОБА_3 у період з 01.01.2020 року по дату постановлення ухвали 20.05.2025 року.

Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/905/25 відповідача ОСОБА_3 (а.с. 22).

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, взявши до уваги відзив відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно копії паспорта громадянина України у вигляді айді картки, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Голови Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.3).

Відповідно до витягу з реєстру Верховинської територіальної громади № 2025/005302556 від 24.04.2025 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Рішенням Верховинського районного суду від 28.08.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.6).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , сторони є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до витягу з реєстру Верховинської територіальної громади № 2025/005538917 від 30.04.2025 року, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно довідки виданої Голівським старостинським округом Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області до складу сім`ї ОСОБА_2 входять: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , брат ОСОБА_8 1992 р.н., мати ОСОБА_9 1959 р.н. (а.с.9).

Відповідно до довідки «Коломийської приватної початкової школи «Радість» ОСОБА_10 з 01.09.2024 року є учнем першого класу Коломийської приватної початкової школи «Радість». Договор № 2 від 20.06.2024 року (а.с. 10).

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру та довідки Шешорського старостинського округу Косівської міської ради, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19, 28).

До матеріалів справи додано фотокопії квитанцій АТ «Monobank», від 01.03.2025, 05.03.2025, 30.01.2025, 07.03.2025, 21.02.2025, 09.04.2025, 16.03.2025, 09.04.2025 на суму 75 096,52 грн. Відправник коштів ОСОБА_11 , одержувач держатель картки НОМЕР_2 (а.с.37-44).

Як вбачаються з даних, отриманих від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, остання дата перетину державного кордону ОСОБА_12 була здійснена23.05.2020 року у пункті пропуску «Шегині», напрям «виїзд» (а.с.58-59).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення ним повноліття.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України).

Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний її утримувати, однак, на даний час, добровільно цей обов`язок не виконує.

Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своєї дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дитини, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина.

Так, позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 7 000 грн. щомісячно до досягненням ним повноліття. Такі позовні вимоги обгрунтовані тим, що син є учнем приватної школи, де вартість навчання становить 8 000 грн., а харчування 3300 грн. на місяць, що підтверджується відповідною довідкою «Коломийської приватної початкової школи «Радість».

У відзиві на позовну заяву адвокат Лазоришин І.І. зазначив, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 7 000 грн., оскільки хоч і працює за кордоном, проте його заробітки не є стабільними та постійними. Окрім того фінансово допомагає батькам та має намір створити нову сім`ю, на утримання якої теж потрібні кошти. Щодо навчання сина у приватній школі зазначив, що той може вчитися на рівні з іншими дітьми у звичайному освітньому закладі.

Що стосується покликань адвоката про те, що ОСОБА_3 фінансово домомагає батькам і тому має змогу сплачувати аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, то суд зазначає, що до відзиву не додано жодного доказу того, що його батьки потребують такої фінансової допомоги, як і доказів їх непрацездатності, наявності захворювань, які б свідчили про їх непрацездатність, також не додано доказів, які б підтверджували наявність у відповідача інших дітей чи непрацездатної дружини.

Стосовно доводів адвоката Лазоришина І.І. про те, що у період з січня по квітень 2025 року ОСОБА_3 переказав на особовий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 75 098 грн., суд зазначає, що долучені ним до відзиву фотокопії квитанцій АТ «Monobank» на загальну суму 75 096,52 грн. ніяким чином не підтверджують факту надання таких грошових коштів саме відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 , адже їх відправником вказаний ОСОБА_11 , а одержувач держатель картки НОМЕР_2 без зазначення прізвища, імені та по батькові одержувача, що унеможливлює встановлення судом хто і кому відправляв ці грошові кошти.

В судовому засіданні представник озивача не могла підтвердити, чи спростувати інформацію про отримання таких коштів позивачем, оскільки не володіла такою інформацією.

Крім того, суд зауважує, що добровільна сплата відповідачем коштів на утримання дитини, жодним чином не перешкоджає позивачу звернутися до суду із позовом.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина у розмірі 7 000 грн., посилаючись на його навчання у приватній школі, яке є дороговартісним, суд зазначає, що хоч право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, проте обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, зважаючи на те, що відповідач є фізично здоровою людиною, може фізично працювати, іншої сім`ї та утриманців немає а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача, на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

На переконання суду такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому, суд звертає увагу, що у випадку зміни матеріального становища відповідача, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду з 08 травня 2025 року.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

У позовній заяві позивач вказала, що орієнтовний розрахунок судових витрат становить 4 000 грн. оплата послуг адвоката.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд враховує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір №34 від 01.05.2025 року про надання правничої допомоги із зазначенням фіксованої вартості послуг у розмірі 4 000 грн. (а.с.11-12), платіжну інструкцію АТ КБ «Приват Банк», яка підтверджує оплату ОСОБА_2 в розмірі 4 000 грн., одержувач ОСОБА_13 (а.с.13), та ордер на надання правничої допомоги (а.с.14).

Пунктом 3, частини 2 статті 141 ЦПК України визачено, що в разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Так, як позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1714 гривень (3000 х 100% : 7000 = 42,85; 4000 : 100% х 42,85 = 1714).

Розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так, як позов задоволено частково, то з відповідача в дохід держави пропорційно задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 518, 99 грн. (3000 х 100 % : 7000 = 42,85; 1211,20 : 100% х 42,85 = 518,99).

На підставі ст. 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації відповідно до закону.

Стягнення аліментів розпочати з 08 травня 2025 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в сумі платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 518,99 гривень на користь отримувача коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 1714 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 серпня 2025 року.

Суддя Ю. С. Кіцула