Справа № 361/7344/24
Провадження № 2/361/4592/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Гізатуліної Н.М. розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Терехов М.С. від імені та в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав зазначений позов.

Позов мотивував тим, що 20 квітня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання позики у розмірі 97 700 грн, визначено дату повернення коштів 20 червня 2024 року без штрафних санкцій у вигляді відсотків.

Крім того, між сторонами досягнута згода про те, що у разі прострочення виплати, ОСОБА_2 зобов`язується повернути суму боргу з відсотками 15 % від загальної суми боргу за кожен прострочений місяць.

Фактична передача та отримання суми позики підтверджується розпискою, яку ОСОБА_2 написав власноручно.

У визначений у розписці строк відповідач свої зобов`язання не виконав, допустивши прострочення зобов`язання.

Таким чином, ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити на користь позивача основну суму боргу в сумі 97 700 грн та штраф, у вигляді 15 % відсотків за кожен місяць прострочення зобов`язання.

Зауважив, що оскільки договір позики передбачає штрафні санкції за прострочення зобов`язання, у розмірі 15 % за кожен місяць прострочення, а місяці мають різну кількість днів, позивач просить ухвалити рішення, розрахувавши ці штрафні санкції станом на день ухвалення рішення ( із розрахунку 0,5 % [1] за кожен день прострочення у місяцях де 31 день; 0,48% [2] за кожен день прострочення у місяцях де 30 днів; 0,53% [3] за кожен день прострочення у лютому).

Представник позивача повідомив суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, станом на день подання позову становить 10 968,96 грн, і складається з витрат на правову допомогу 10 000 грн та судового збору 968,96 грн. Зазначив, що в ході розгляду справи розрахунок буде уточнено.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 20 квітня 2024 року у розмірі 97 700 грн, штрафні санкції із розрахунку 15 % від основної суми боргу за кожен прострочений місяць, судовий збір у розмірі 968,96 грн та судові витрати на правову допомогу.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копія зазначеної ухвали направлена засобами поштового зв`язку на адресу позивача, проте, поштове відправлення ним не отримано та повернуто до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Представнику позивача копія ухвали доставлена до електронного кабінету 08 серпня 2024 року.

Враховуючи, що позивачем на виконання вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України відповідачу направлена копія позовної заяви з додатками, за зареєстрованою адресою місця проживання, суд засобами поштового зв`язку направив йому копію ухвали та як вбачається із даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 669, 29 серпня 2024 року, судова кореспонденція вручена, із зазначенням у графі особисто «Матері».

Позивач, його представник до суду додаткових заяв, пояснень не подавали, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву.

Наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2025 року № 5с-к прізвище судді « ОСОБА_3 » змінено на « ОСОБА_4 » у зв`язку з укладенням шлюбу.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що 20 квітня 2024 року у м. Києві ОСОБА_2 власноручно написав розписку про те, що отримав від ОСОБА_1 у борг 97 700 грн, які зобов`язався йому повернути без відсотків. Крім того, зазначив, що у випадку прострочення зобов`язується повернути вказану суму з відсотками, а саме плюс 15 % від вказаної суми боргу за кожен прострочений місяць або все його майно і майно його родини переходить до ОСОБА_1 .

У визначений у розписці строк відповідач свої зобов`язання не виконав, допустивши прострочення зобов`язання.

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

З огляду на ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Зазначені висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 520/11358/15-ц дійшов висновку про те, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. ст. 627 629 та 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, видана відповідачем позивачеві розписка у розумінні ЦК України є договором позики.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам, суд встановивши, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, зазначену у розписці суму в передбачені строки не повернув, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у частині стягнення з відповідача суми позики у розмірі 97 700 грн.

Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій станом на день ухвалення рішення

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача зазначив, що крім основної суми боргу в сумі 97 700 грн ОСОБА_2 також зобов`язаний сплатити на користь позивача штраф у вигляді 15 % відсотків за кожен місяць прострочення зобов`язання.

Враховуючи, що договір позики від 20 квітня 2024 року передбачає штрафні санкції просив суд розрахувати та стягнути із відповідача штрафні санкції станом на день ухвалення рішення.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, вимога щодо стягнення заборгованості у вигляді штрафних санкцій 15 % відсотків за кожен місяць прострочення зобов`язання не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

ОСОБА_1 за подачу позову сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 18 липня 2024 року № 9348-0423-0595-0989.

Таким чином, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 943 грн (968,96*87 %).

Представник ОСОБА_1 разом з позовною заявою не подав до суду докази на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у ході розгляду справи розрахунок не уточнював, у зв`язку з чим, суд під час ухвалення судового рішення позбавлений можливості вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 97 700 (дев`яносто сім тисяч сімсот) гривень.

У решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 943 (дев`ятсот сорок три) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 15 серпня 2025 року.

Суддя Н.М. Гізатуліна