Справа №487/1879/25
Провадження №2/487/1629/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2025 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Кузьменко В.В., за участю секретаря судових засідань Спицької Н.Р., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа Радсадівська сільська рада Миколаївського району про забезпечення позовної заяви,

В С Т А Н О В И В :

26.03.2025 року до суду надійшло заява ОСОБА_6 в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа Радсадівська сільська рада Миколаївського району про забезпечення позовної заяви.

Позовна заява обґрунтована тим, що між сторонами було укладено договір позики коштів. Згідно умов договору позивачі отримали від відповідача грошову суму в розмірі 139192,00 гривні, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 8880,00 доларів США. Крім того, 07.04.2021 року, між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з іншої сторони, укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В. Відповідно до якого, ОСОБА_3 є Іпотекотердателем, а позивачі Іпотекодавцями. За договором позики було сплачено 2160 доларів США. Однак, відповідач без будь-яких повідомлень здійснив дії та провів реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Крам того, вартість квартири значно перевищує заборгованість позивачів.

На час вчинення відповідачем дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем існувала заборон реалізації права іпотекодержателя набувати право власності на предмет іпотеки порядку ст. 37 ЗУ "Про іпотеку", був порушений порядок реалізації прав іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки, порядок вчинення реєстраційної дії, а отже реєстрація права власності на предмет іпотеки є неправомірною. У зв`язку з чим змушені звертатись до суду.

26.03.2025 року до суду надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 21.04.2025 року забезпечено позовну заяву та накладено арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Заборонено вимагати та проводити виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 23.04.2025 року відкрито провадження у справі.

05.06.2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_7 надійшов відзив на позовну заяву, в якому в задоволені позову просить відмовити. Зазначає, що позивачки знали про існуючу заборгованість, в тому числі про її розмір, вимоги відповідача про повернення боргу отримували та навіть надали згоду на переоформлення у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 .

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08.05.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2025 року в частині забезпечення позову шляхом вимагати та проводити виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 , скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. В іншій частині ухвалу залишено без змін.

10.07.2025 року від представника відповідача ОСОБА_7 надійшла заява про витребування доказів.

Ухвалою суду від 10.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, витребувано докази.

21.07.2025 року до суду від приватного нотаріуса Ємельянової Н.В. надійшла витребувана інформація.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання було повідомлено належним чином, причини неявки суду не повідомлено.

Представник позивача Тимченко А.О. в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити у задоволені позовної заяви.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, 07.04.2021 року, між позичкодавцем ОСОБА_3 , та позичальниками ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , було укладено договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В.

Відповідно до укладненого Договору позики грошей, Позичкодавець передав, а Позичальники прийняти у рівних частках у приватну власність грошову суму 139192,00 гривні, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 8880,00 доларів США. Позика передана Позичкодавцем Позичальникам безпосередньо до підписання договору.

Відповідно до п. 3 Договору позики грошей, Сторони домовились, що Позичальники зобов`язані повернути (погасити) суму грошових коштів в повному обсязі до 07.04.2022 року включно.

Частково заборгованість було погашено.

Крім того, 07.04.2021 року, між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з іншої сторони, укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В. Відповідно до якого, ОСОБА_3 є Іпотекотердателем, а позивачі Іпотекодавцями.

Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельянова Н.В., направила ОСОБА_1 та ОСОБА_5 письмові вимоги ОСОБА_3 від 13.09.2023 року за реєстровими номерами №1987,1988, а також письмові вимоги ОСОБА_3 від 13.11.2023 року, за реєстровими номерами №2465, 2466.

23.01.2024 року, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В., було посвідчено заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , відповідно до якої вказані особи перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, розуміючи настання дій та правові наслідки цього документу, цією заявою надали згоду на передачу у власність ОСОБА_3 предмет іпотеки квартири АДРЕСА_3 , в рахунок невиконаних нами зобов`язань за Договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В. 07.04.2021 року за реєстровими №521, що передбачено п. 6 Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В. 07.04.2021 року за реєстровим № 522. У вказаній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_5 повідомляють та підтверджують, що зі змістом письмової вимоги ОСОБА_3 від 13.09.2023 року за реєстровим номером №№1987,1988, вони ознайомлені 15.09.2023 року, шляхом отримання поштового листа рекомендованим листом та зі змістом письмової вимоги ОСОБА_3 від 13.11.2023 року за реєстровим №№ 2465, 2466 вони ознайомлені особисто, та надають згоду відповідно до вимог закону та договору іпотеки на реєстрацію права власності на вищевказану квартиру іпотеко держателем ОСОБА_3 від 13.11.2023 року, у зв`язку з неможливістю нами погашення існуючої заборгованості перед позичальником за договором позики.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

У частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон №800-VI) норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку», її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

З наведеного слідує, що підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Така позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 127/17399/19-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 201/6233/17-ц.

Наведені норми спрямовані на забезпечення фактичного повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зроблено правовий висновок про те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Тобто мораторій діє лише на майно, що перебуває в іпотеці за споживчими кредитами. Втім, таких правовідносин між позивачками та відповідачем не виникало.

Крім того, позивачки знали про існуючу заборгованість, в тому числі про її розмір, вимоги відповідача про повернення боргу отримували та навіть надали згоду на переоформлення у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.258,259,263-265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа Радсадівська сільська рада Миколаївського району про забезпечення позовної заяви відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2025 року, а саме - арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Кузьменко